Унікальний номер справи 760/5374/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6017/2026
Головуючий у суді першої інстанції І. О. Тесленко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

15 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони

позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
відповідач ОСОБА_3 

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Онишко Вікторією Михайлівною, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року, 

у с т а н о в и в :

У лютому 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва, звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення грошових коштів за договором позики.
24 листопада 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі положень ст. 251 ЦПК України, яке обґрунтоване тим, що він з 23 жовтня 2025 року перебуває у складі ЗСУ як мобілізована особа. Як доказ свого перебування у складі ЗСУ надає копію довідки з військової частини НОМЕР_1 вих. № 1776/1/ф5/3106 від 07.11.2025. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. Зупинено провадження у справі № 760/5374/25 (провадження № 2/760/7912/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про солідарне стягнення грошових коштів за договором позики до припинення перебування ОСОБА_2 на військовій службі у складі Збройних Сил України.
Не погоджуючись із ухвалою суду про зупинення провадження у справі ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою. Вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, постановленою з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, які призвели до постановлення помилкової ухвали, через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення питання про зупинення провадження у справі. 
Апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд визначив термін зупинення: «до припинення перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ». Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що таке формулювання створює юридичний тупик. Припинення перебування особи у складі ЗСУ не є подією, яка неминуче настане у найближчому майбутньому. Відповідач може продовжувати службу на контрактній основі або з інших причин залишатися у складі ЗСУ протягом десятиліть (до досягнення граничного віку або закінчення особливого періоду).
Суд фактично зробив право позивача на доступ до правосуддя залежним від волі відповідача (його рішення щодо продовження чи припинення служби). Такий підхід перетворює «тимчасове зупинення» на «безстрокове відкладення», що є нічим іншим, як відмовою у правосудді (denegatio justitiae) та порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини.
При цьому суд поклав обов`язок повідомлення про усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження, виключно на відповідача або його представника, які не є заінтересованими у поновленні розгляду справи, чим фактично позбавив позивача реального процесуального механізму ініціювання поновлення провадження.
Зауважує, що суд зупинив провадження у справі в цілому, ігноруючи наявність другого відповідача - ОСОБА_3 , яка є поручителем. Згідно зі ст. 543 та 554 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання обов`язку від будь-якого з солідарних боржників окремо. Відповідно до ч. 6 ст. 188 ЦПК України, за наявності обставин, що перешкоджають розгляду справи щодо одного з відповідачів, суд мав роз`єднати позовні вимоги.
Зупинення провадження щодо ОСОБА_3 , яка не перебуває у складі ЗСУ, не має жодних законних підстав (ст. 251 ЦПК України) та є штучним блокуванням права позивача на стягнення боргу з солідарного боржника, який є доступним для правосуддя.
Суд не надав оцінки тому факту, що спір між сторонами виник у лютому 2025 року, а відповідач ОСОБА_2 вступив до лав ЗСУ лише у жовтні 2025 року, вже перебуваючи у статусі відповідача. Більше того, згідно з даними ЄДРСР та Єдиного реєстру боржників (ВП № НОМЕР_3, № НОМЕР_4), ОСОБА_2 демонструє системне ухилення від виконання судових рішень та ігнорування судових засідань ще до моменту мобілізації, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між фактом проходження ним військової служби та неучастю у розгляді справ. Суд першої інстанції не перевірив, чи не є клопотання відповідача про зупинення провадження у справі черговим інструментом зловживання процесуальними правами з метою блокування законного стягнення.
ОСОБА_2 подано до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16.12.2025 вважає законною та обґрунтованою. 
Зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 висловлено позицію, що ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК, є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. 
ОСОБА_1 подано до суду заперечення на відзив на апеляційну скаргу.
Зазначає, що зупинення провадження у справі не може застосовуватися таким чином, щоб фактично позбавити особу права на доступ до правосуддя. 
Відповідач ОСОБА_3 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. 
У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки предметом апеляційного перегляду є ухвала суду про зупинення провадження у справі. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення грошових коштів за договором позики. 
У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Заявник зазначив, що з 23 жовтня 2025 року перебуває у складі ЗСУ як мобілізована особа. На доказ свого перебування у складі ЗСУ надав копію довідки з військової частини НОМЕР_1 вих. № 1776/1/ф5/3106 від 07.11.2025.
Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд взяв до уваги довідку (вих. №1776/1/ф5/3106 від 07 листопада 2025 року), згідно якої солдат ОСОБА_2 , перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
Судом також досліджено військовий квиток ОСОБА_2 . 
Оцінивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Так, відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Приписи цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України).
Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами ЦПК України, зокрема на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.
Згідно з пунктом другим цього Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався, та продовжений до цього часу.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Структура Збройних Сил України визначена статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України», відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», введеним у дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, вирішено Начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, керівникам інших військових формувань невідкладно привести Збройні Сили України та відповідні військові формування у бойову готовність ПОВНА згідно з уточненими планами приведення військ (сил) у бойову готовність.
Бойова готовність «ПОВНА» - це стан найвищого ступеня бойової готовності військ, при якій вони здатні приступити до виконання бойових завдань.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Воєнні дії - це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України. бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Перебування відповідача у складі Збройних Сил України під час воєнного стану, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, є безумовною підставою для зупинення провадження у справі незалежно від її складності.
Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2025 № 1776/1/ф5/3106 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 163). 
Відповідачем також подано до суду копію військового квитка серія НОМЕР_2 у якому є відмітка про проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 перебуває у лавах Збройних Сил України та забезпечує стримування збройної агресії проти України у період воєнного стану, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що існують обставини, які, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України унеможливлюють продовження розгляду цивільної справи та наявність яких є підставою для зупинення провадження у справі, а тому обов`язком суду є зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан. 
Посилання апелянта на ту обставину, що відповідач може тривалий час перебувати у складі ЗСУ (як приклад - за контрактом), що порушує право позивача на доступ до правосуддя, що заяву про поновлення провадження у справі (за ухвалою суду) може подати тільки відповідач суд бере до уваги та зазначає, що після припинення воєнного стану у державі, або припинення перебування відповідача на військовій службі, як мобілізованої особи, позивач не позбавлений права подати суду заяву про поновлення провадження у справі, оскільки таке зупинення провадження у справі є тимчасовим і воно діє саме до припинення воєнного стану у державі, або припинення перебування відповідача на військовій службі, як мобілізованої особи.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 є боржником за виконавчими провадженнями, що він ухиляється від виконання своїх зобов`язань не тільки перед позивачем та навмисно зловживає своїми процесуальними правами та затягує розгляд справи. Вказані ОСОБА_1 обставини не спростовують того, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, як мобілізована особа і зазначені апелянтом обставини на вирішення питання про зупинення провадження у справі не впливають.
Щодо твердження апелянта що судом неправомірно зупинено провадження в цілому, ігноруючи другого відповідача ОСОБА_3 , колегія суддів зауважує, що у справі про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя до співучасників висувається єдина позовна вимога, а не окрема вимога до кожного із співвідповідачів. З огляду на це, єдина вимога позивача має спиратись на єдине обґрунтування (єдині підстави позову), а тому заперечення проти такого позову боржника та позичальника не можуть бути роздільними, вони мають спиратись на загальне для співучасників обґрунтування. 
Отже, слід дійти висновку, що суд зобов`язаний зупинити провадження, оскільки солідарні зобов`язання вимагають розгляду справи за участі усіх солідарних боржників.
Слід зауважити, що положеннями п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України визначено обов`язок, а не право суду зупинити провадження у справі з зазначеної у ньому підстави. Довідка командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2025 № 1776/1/ф5/3106 є належним та допустимим доказом перебування ОСОБА_2 на військовій службі у складі Збройних Сил України під час воєнного стану, як мобілізованої особи. Доказів на спростування викладеного вище суду не надано.
За таких обставин, ухвала суду про зупинення провадження у справі є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна