БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25.05.2026
Справа № 497/354/26
Провадження № 2/497/836/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року            м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання - Мунтянової В.Р.,
без участі сторін, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості Договором №44196657 від 10.12.2024 в розмірі 15964.08 гривень, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.
Свої вимоги мотивує, тим що 10.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту Кредитодавця (https://cashtancredit.com.ua), який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем Позикодавця, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір № 44196657.
Зазначений Кредитний договір, укладений у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється зі сторони позичальника за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким позичальник засвідчується не тільки підписання Кредитного договору та супутніх документів до нього, але й підтвердження ознайомлення з Правилами. 
08.12.2025 було укладено договір № 08-12/25 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 44196657.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором про споживчий кредит № 44196657.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №44196657 від 10.12.2024 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15964.08 грн.
Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Ухвалою суду від 10.02.2026 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 17.03.2026 року о 10:00 годині (а.с.96), та повідомлено сторін по справі (а.с.97).
В судове засідання 17.03.2026 року:
- представник позивача не прибула, про час та місце проведення розгляду повідомлена згідно вимог чинного законодавства (а.с.97). В позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи без участі представника в заочному порядку (а.с.5);
- відповідач також не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с.95). Рекомендований поштовий лист до суду не повернувся, згідно трекінгу «Укрпошта» №R067099588606 лист перебуває у відділенні (а.с.98).
Протокольною ухвалою суду від 17.03.2026 року в зв?язку з відсутністю в матеріалах справи доказів, отримання відповідачем поштової кореспонденції суду, розгляд даної справи відкладено до 09:00 години 27.04.2026 року (а.с.100).
21.04.2026 від відповідача через електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивач на підтвердження укладення спірного договору надає паперові копії. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи сторінки договору позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору ), що є обов`язковим реквізитом електронного документа. 
Таким чином, наявні в матеріалах справи паперові копії спірних кредитних договорів не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договорів між ним та кредиторами. Відповідно до вимог законодавства, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Наголошує, що він не укладав договір позики, який долучив представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджував саме ту редакцію, яку вважає погодженою представник позивача. Жоден доказ не підтверджує, що відповідач узгодив кожну сторінку з наданих договорів із позивачем, або ж цей договір в цілому, або що вказаний "одноразовий ідентифікатор" належить дійсно йому. Якби дійсно укладав саме такий договір, то в обов`язковому порядку мав би здійснити набір у відповідній електронній формі певної комбінації алфавітно-цифрової послідовності, вказана комбінація мала б відобразитись у вказаній електронній формі та зберегтись на сервері кредитора для подальшого долучення до кредитних договорів, і позивач міг би надати такі докази. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення йому відповідачу, підтвердження відповідачем пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо. 
Наголошує, що при належному укладенні договору існує можливість перевірки автентичності підпису. Якщо йдеться про підписання договору, укладеного в письмовій формі, то підпис можна перевірити шляхом призначення почеркознавчої експертизи. У разі укладення договору електронним цифровим підписом, є можливість перевірити підпис шляхом декодифікації накладення підпису з використанням відкритого ключа, який видається акредитованим центром сертифікації ключів (АЦСК). У даному разі перевірити автентичність того, що позивач називає "підписом", не можливо, оскільки не підтверджено ні направлення СМС повідомлення на мобільний номер відповідача, ні належність номеру телефона саме відповідачу, а також позивачем не доведено, що саме ці кредитні умови узгодив відповідач. При цьому, оскільки негативні факти не підлягають доведенню (у цьому випадку - непогодження умов договору), саме на позивача покладено обов`язок укладення договору, і позивач цей обов`язок в повній мірі не виконав. 
Отже, наведене вказує на неукладеність договору від 10.12.2024 №44196657 з ТОВ "ЕКО ФІН", що просить врахувати при ухваленні рішення по справі в контексті нібито погодження ним відповідачем кабальних умов кредитування.
Перевірка факту підписання електронного документу за допомогою електронного цифрового підпису може бути проведена в судовому засіданні за допомогою сервісу Центрального засвідчувального органу (ЦЗО) за посиланням: https://czo.gov.ua/verify, з метою верифікації (підтвердження) дійсності сертифікатів підписувачів, часу підписання договору, цілісності документа (чи змінювався після підпису), ідентифікуючих даних підписувачів (прізвища, ім`я по батькові, посада, підприємство тощо). 
Оскільки позивачем не надано оригінал кредитного договору 10.12.2024 №44196657, а відповідачем ставиться під сумнів його укладення, просить суд на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України витребувати у позивача оригінал електронного доказу: Кредитний договір від 10.12.2024 №44196657 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оригіналів витребуваних документів - визнати недопустимими в якості доказів надані позивачем паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу.
Окрім того відповідач вказує, шо з урахуванням положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, нарахування неустойки в розмірі 214.08 грн. за договором є безпідставним і протиправним, оскільки прострочення виконання зобов`язань (за твердженням позивача) відбулося після 24.02.2022 року, в період дії воєнного стану, і я прошу відмовити у стягненні цих сум.
Не погоджується з нарахованими відсотками за кредитом оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 12 215,00 грн. не є співрозмірною тілу кредиту в загальній сумі 3 500,00 грн., оскільки суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи , оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами. 
Тому при ухваленні рішення просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру тіла кредита - 3500,00 грн., оскільки стягнення з нього заборгованості за короткостроковою позикою в 3,5 рази більше тіла кредиту призведе до скрутного матеріального становища позичальника та безпідставного збагачення за цей рахунок кредитора.
Заявлена сума відсотків з огляду на сам розмір позики є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Позивач просить стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не у компенсаційній, а в каральній, штрафній функції, при цьому сума нарахованих відсотків в такому порядку є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Поряд з цим звертає увагу, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу.
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає в заміні первісного кредитора новим у межах існуючого зобов`язання. Таким чином, відступлення права вимоги може стосуватися лише дійсних прав, що існують на момент їх передачі 
Відсутність цих доказів позбавляє можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме що позивач дійсно набув права вимоги за кредитним договором від 10.12.2024 №44196657 з ТОВ "ЕКО ФІН". Таким чином, наголошує, що позивач не довів отримання прав вимоги за кредитним договором, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Натомість позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт зменшення активів первісного кредитора (перерахування саме з його банківських рахунків або видачу готівки з каси, яка належала первісному кредитору) та зарахування цих коштів на банківський картковий рахунок відповідача. 
На думку відповідача, позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору між ним та первісним кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях сторінок договору, не довів перерахування мені тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування коштами, не підтвердив перерахування коштів первісному кредитору за отримання грошових вимог, а тому в задоволенні позову варто відмовити повністю.
Щодо стягнення 9000,00 грн. витрат на адвоката вважає, що з наданих документів (акти, рахунки, договори), не вбачається, що гонорар 9000,00 грн. взагалі стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення заборгованості конкретно з мене. Вказані документи можуть стосуватися будь-яких інших справ за позовом ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» щодо будь-якого із сотен або тисяч інших позичальників, що вказує на відсутність мого обов`язку сплачувати (компенсувати) такі витрати позивача, навіть якщо такі й мали місце, оскільки в платіжному дорученні про сплату гонорару не вказано мого ПІБ або номеру кредитного договору. 
Оскільки до суду не надано жодного платіжного документа із зазначенням ПІБ боржника та номеру кредитного договору , що дозволило б однозначно пов`язати факт оплати з цією справою, не виключається спроба безпідставного стягнення з мене вартості правової допомоги, яка фактично не оплачувалася в зазначеному розмірі.
Отже, вважає, що правові підстави для стягнення з нього 9000,00 грн. витрат на професійну (правничу) допомогу на користь позивача відсутні, а тому в задоволенні заяви представника про стягнення таких витрат просив відмовити.
27.04.2026 року від представника позивача разом з клопотанням про витребування доказів надійшла відповідь на відзив. якою просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування доказів за безпідставністю, з огляду на наступне:
Щодо факту укладення кредитного договору, то 10.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» (далі - Кредитодавець та/або ТОВ «ЕКО ФІН») та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит / Кредитний договір №44196657 (далі Договір №44196657 / Кредитний договір). 
За умовами укладеного Договору №44196657 Товариство приймає на себе зобов`язання надати, а Позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути Кредит та сплатити плату за користування Кредитом, у вигляді нарахованих на Суму кредиту процентів за фактичний строк користування Кредитом у порядку, встановленому цим Договором. Кредит надається в загальному розмірі (Сума кредиту): 3500 (три тисячі п`ятсот гривень 00 коп.). Строк користування кредитними коштами складає 365 (днів), який починається з 10.12.2024 та закінчується 09.12.2025 (включно) та складається з дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду. Орієнтовна загальна вартість кредиту складе 16030 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 12530 грн. та суму кредиту у розмірі 3500 грн. Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через Вебсайт Товариства. 
Отже, ОСОБА_1 ознайомився з Правилами надання коштів та банківських металів у кредит, затвердженими рішенням єдиного учасника ТОВ «ЕКО ФІН» від 18.06.2024 року №18-06/24, з Паспортом споживчого кредиту та іншими документами, визначеними законодавством, зареєструвався в інформаційно комунікаційній системі (далі - ІКС) Товариства шляхом заповнення відповідної реєстраційної форми на Веб-сайті, обрав зручні для себе умови кредитування та уклав Кредитний договір, погодившись на всі його умови. 
На підтвердження укладення кредитного договору, позивачем, крім іншого, було надано до суду разом з позовною заявою: фото відповідача з паспортом; фото самого паспорту позичальника; фото картки фізичної особи - платника податків; анкету клієнта, яка містить персональні дані позичальника; скріншоти з ІКС Кредитодавця, які містять інформацію про кредит та з яких вбачається, що кредит повторний, тобто ОСОБА_1 вже оформляв кредити у ТОВ «ЕКО ФІН», які успішно повернув, а також та інформацію щодо логування подій (послідовності дій позичальника), з яких вбачається процес підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором «ZGQ2YjE1» та здійснення пролонгації дисконтного (пільгового) періоду кредитування. 
Звертає увагу суду, що твердження відповідача про відсутність його підпису на кредитному договорі та додатках до нього не відповідають дійсності, оскільки як на кредитному договорі, так і всі на всіх його додатках, в тому числі: Графіку розрахунків (платежів) та Паспорті споживчого кредиту ТОВ «ЕКО ФІН», містяться позначки про їх підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором «ZGQ2YjE1», що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, з метою отримання додаткових доказів на підтвердження укладення вищевказаного кредитного договору саме відповідачем, позивач звернувся до первісного кредитора - ТОВ «ЕКО ФІН», яким було надано докази проведення ідентифікації особи позичальника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), через систему Bank-ID НБУ.
Як вбачається з наданої ТОВ «ЕКО ФІН» копії інформації про посвідчення особи з системи BankID НБУ від 10.12.2024 року, дані, вказані ОСОБА_1 при реєстрації на сайті, співпадають з тими, які отримано з системи BankID НБУ, в тому числі номер мобільного телефону НОМЕР_2 , на який надсилався одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Таким чином, Кредитодавцем було здійснено всі необхідні дії з метою ідентифікації особи позичальника, що виключає можливість укладення Кредитного договору №44196657 іншою особою, а не відповідачем.
На підтвердження підписання Кредитного договору №44196657 кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП) з боку Кредитодавця, надано Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, який містить інформацію щодо накладеного на кредитний договір КЕП. Згідно наданого Протоколу вказаний кредитний договір було підписано директором ТОВ «ЕКО ФІН» Муравською Ольгою Миколаївною. Час підпису (підтверджено кваліфікованою позначкою часу для підпису від Надавача): 10:34:32 10.12.2024. 
Разом з тим, з метою надання можливості здійснити таку перевірку власноруч, представником надано разом з цією відповіддю на відзив оригінал кредитного договору №44196657 з додатками, підписаний Кваліфікованим електронним підписом з боку Кредитодавця, що відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства. 
Наявність накладеного КЕП перевіряється на сайті Центрального засвідчувального органу Міністерства цифрової трансформації України- https://czo.gov.ua/. Водночас, електронний файл Кредитного договору не є новим доказом у даній справі, оскільки Кредитний договір з усіма його додатками, а також Протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, було надано разом з позовною заявою. 
Таким чином, зазначений Кредитний договір укладено у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». 
Щодо тверджень відповідача про те, що він не укладав договір позики, який долучає позивач, не погоджував цю редакцію, зокрема кожну сторінку договору та весь договір в цілому, представник зауважує, що без ознайомлення позичальника зі змістом кредитного договору та всіма його додатками, в тому числі Графіком платежів, Паспортом споживчого кредиту та Правилами надання коштів та банківських металів у кредит, та проставлення відповідної відмітки про це на сайті Кредитодавця, договір не був би укладений взагалі в силу вимог законодавства та специфіки автоматизованої інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «ЕКО ФІН».
До того ж, разом з позовною заявою надавалися вищезгадані скріншоти з ІКС Кредитодавця, на яких відображено логування дій позичальника, в тому числі щодо процесу підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Так, підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил, як невід`ємної його частини (п. 3.1.2.4. договору).
Щодо доказів видачі кредиту по-перше, представник зауважує на тому, що відповідач плутає способи видачі кредиту, помилково посилаючись на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та відсутність первинних бухгалтерських документів. 
Так, у разі оформлення кредиту в банківській установі, позичальнику відкривається спеціалізований кредитний рахунок в такому банку конкретно під видачу цих коштів. Тоді як у разі оформлення кредиту в небанківській фінансовій установі, якою в даному випадку є ТОВ «ЕКО ФІН», кредитні кошти перераховуються надавачем платіжних послуг на замовлення кредитора на вже відкритий картковий рахунок позичальника, реквізити якого зазначає сам споживач при оформленні заявки на кредит.
Отже, з огляду на те, що у даній справі кредитором є небанківська фінансова установа, а кредитний договір укладався відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», то норми саме цього закону повинні застосовуватись до даних правовідносин.
Так, на підтвердження видачі кредитних коштів позивачем до позовної заяви було додано квитанцію ТОВ «ПрофітГід» №43381-96749-97493, відповідно до якої 10.12.2024 року відбувся переказ грошових коштів ОСОБА_1 у сумі 3 500,00 грн згідно Кредитного договору №44196657 від 10.12.2024 року на номер картки НОМЕР_3 , яка емітована Акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та яку позичальник власноруч вказав при заповненні форм на сайті Кредитодавця.
З огляду на вищевикладене, враховуючи спеціальні норми, якими врегульовано правовідносини у даній справі, зазначена квитанція надавача платіжних послуг ТОВ «ПрофітГід» є первинним документом та належними доказами видачі кредиту.
Разом з тим, враховуючи, що у відзиві на позовну заяву відповідач ставить під сумнів факт виконання Кредитодавцем умов кредитного договору щодо видачі кредиту, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної справи, позивачем разом з подачею цієї відповіді на відзив заявлено клопотання про витребування виписки з банківського рахунку відповідача.
До того ж, варто зауважити, що відповідачем здійснювалась пролонгація дисконтного (пільгового) періоду кредитування за кредитним договором №44196657 від 10.12.2024 року, що підтверджується доданим до позовної заяви додатковим договором про пролонгацію №1/44196657 від 24.12.2024 року, на виконання якого відповідачем здійснювалась оплата нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 525,00 грн, що підтверджується випискою за кредитом, складеною ТОВ «ЕКО ФІН». 
Отже, здійснення відповідачем пролонгацій дисконтного (пільгового) періоду кредитування за кредитним договором №44196657 від 10.12.2024 року та сплата процентів за користування кредитом лише в черговий раз підтверджує факт укладення ОСОБА_1 вказаного кредитного договору та визнання його умов.
Також обґрунтовує правовірність нарахованих відсотків з посиланням на законодавчі норми, які діяли на момент укладення кредитного договору.
Щодо наявного у ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги до відповідача за Кредитним договором №44196657 
Як було зазначено вище, 10.12.2024 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит / Кредитний договір №44196657, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит, а останній зобов`язувався повернути його в порядку та строк, передбачені договором. 
Водночас, 08.12.2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №08-12/25, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №44196657 від 10.12.2024 року. 
Згідно п. 5.2. вказаного Договору Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4). Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було додано Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №08-12/25 від 08.12.2025 року з усіма його додатками, в тому числі: Акт прийому передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді від 08.12.2025 року (Додаток №4) ; Реєстр боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №3). 
А також, для зручності дослідження доказів до позовної заяви було долучено Витяг з додатку №3, тобто з реєстру боржників, який містить відомості саме щодо відповідача. Отже, всі належні та достатні докази, які підтверджують факт переходу права вимоги від ТОВ «ЕКО ФІН» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за Кредитним договором №44196657 від 10.12.2024 року до ОСОБА_1 , містяться в матеріалах справи. 
До того ж, до позову було додано Платіжну інструкцію 0589490000 від 15.12.2025 року, з якої вбачається перерахування ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» грошових коштів у сумі 51 583,00 грн на рахунок ТОВ «ЕКО ФІН» згідно Договору відступлення прав вимоги №08-12/25, що є підтвердженням виконання ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» своїх зобов`язань за вказаним договором щодо сплати Первісному кредитору ціни договору у розмірі 51 583,00грн (п. 7.1. Договору №08-12/25). 
Так, згідно п. 5.5. Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №08-12/25 від 08.12.2025 року Первісний кредитор (ТОВ «ЕКО ФІН») зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення права вимоги за Договорами позики/договорами про споживчий кредит протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту набрання чинності цим Договором у порядку, передбаченому цим Договором, чинним законодавством та Договорами.
Отже, повідомлення боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі відповідача, здійснювалось Первісним кредитором, яким є ТОВ «ЕКО ФІН». 
З огляду на викладене, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду даної справи, на підтвердження зазначеного разом з цією відповіддю на відзив представник надає Повідомлення №15-12/25-ВПВ/118 від 15.12.2025 про відступлення права вимоги за Договором про споживчий кредит/Кредитним договором та доказ його надсилання на електронну пошту відповідача, яку остання вказувала при реєстрації на сайті ТОВ «ЕКО ФІН» та укладенні Кредитного договору. Вважаємо за необхідне повідомити про те, що позивач готовий надати для огляду оригінал Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №08-12/25 від 08.12.2025 року у разі такої необхідності, однак, варто зауважити, що з моменту направлення відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за його кредитним договором від ТОВ «ЕКО ФІН» до позивача, відповідач жодного разу не звертався до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» для отримання додаткової інформації та не ставив під сумнів ані сам договір, ані факт переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачу. 
До того ж, варто зауважити, що не повідомлення боржника про перехід прав вимоги не звільняє останнього від обов`язку виконувати зобов`язання за договором .
Також заперечував проти зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Протокольною ухвалою суду від 27.04.2026 року було відкладено судовий розгляд на 25.05.2026 року із метою отримання відповідей у зв`язку з задоволенням клопотань поданими сторонами по справі для повного та всебічного з`ясування обставин справи (а.с.180), про що було повідомлено сторін по справі (а.с.181).

20.05.2026 року надійшли відповіді на виконання протокольної ухвали про витребування доказів.

Сторони в судове засідання 25.05.2025року не прибули. 
Представник позивача надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.213).
Відповідач по справі повідомлений належним чином (а.с.184), до суду не прибув, не зважаючи на те, що його участь в судовому засіданні була визнана обов`язковою (а.с.173, 176).

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до норм пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які маю. 
Судом встановлено що 10.12.2024 між Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту Кредитодавця (https://cashtancredit.com.ua), який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем Позикодавця, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір № 44196657 (а.с.6-17).
Зазначений Кредитний договір, укладений у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється зі сторони позичальника за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким позичальник засвідчується не тільки підписання Кредитного договору та супутніх документів до нього, але й підтвердження ознайомлення з Правилами.
Пунктом 3.1.2.1. Кредитного договору прямо зазначено що, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через Веб-сайт Товариства. Відповідно до пункту 9.3. Кредитного договору. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису.
Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах:
Сума кредиту - 3500.00 грн.;
Строк користування кредитними коштами - 365 днів, з 10.12.2024 та закінчується 09.12.2025 (включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду.
Проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду становлять - 0.50 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до умов кредитного договору, при застосуванні Програми лояльності та/чи акційних умов отримання кредиту, відповідно до Правил можуть застосовуватися інші значення дисконтної (пільгової) процентної ставки.
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 1.0 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу Кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на Рахунок Позичальника/Картковий рахунок Позичальника.
Відповідач підписавши Кредитний договір та отримавши кредитні кошти, зобов`язався повернути Кредит та сплатити плату за користування Кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування Кредитом у порядку, встановленому цим Договором (Графіку розрахунків (платежів), зокрема Протягом Дисконтного (пільгового) періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, а після закінчення Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно.
Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.
Окрім того на запит суду АТ «КБ «ПриватБанк» було надано інформаціє про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) .
ідентифікаційні дані власника картки:
прізвище, ім?я, по батькові: ОСОБА_1 
реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 
серія та номер паспорта НОМЕР_6 
адреса місця проживання: АДРЕСА_2 
контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) НОМЕР_2 
номер телефону НОМЕР_2 знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 
номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій станом на 12.05.2026 р.: фінансовий номер телефону НОМЕР_2 
По рахунку(ах) НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) було зарахування коштів на суму 3500 UAH за період 10.12.2024-15.12.2024 р.: від 10.12.2024 р.
Додатково направлено виписку у додатку по рахунку(ах) НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) за період 3 10-12-2024 - 15-12-2024 (а.с.185-186).
Таким чином реквізити платіжної банківської картки НОМЕР_3 , на яку було перераховано кошти за кредитним договором, було власноруч зазначено Позичальником при заповненні форм на сайті Кредитодавця.
На підтвердження видачі кредитних коштів позивачем до позовної заяви було додано квитанцію ТОВ «ПрофітГід» №43381-96749-97493, відповідно до якої 10.12.2024 року відбувся переказ грошових коштів ОСОБА_1 у сумі 3 500,00 грн згідно Кредитного договору №44196657 від 10.12.2024 року на номер картки НОМЕР_3 , яка емітована Акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та яку позичальник власноруч вказав при заповненні форм на сайті Кредитодавця.

24.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та Позичальником було укладено Додатковий договір про пролонгацію №1/44196657, яким Сторони погодили продовження дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами до 07.01.2025 року.
Підписання зазначеного Додаткового договору здійснювалося в електронній формі з використанням механізму електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналогічного порядку, визначеного для укладення основного Кредитного договору.
Згідно з лог-файлами інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «ЕКО ФІН», для підписання Додаткового договору Позичальнику було направлено одноразовий ідентифікатор, який був доставлений на номер мобільного телефону, зазначений ним при реєстрації, після чого Позичальником було здійснено його введення в системі Кредитодавця, що призвело до завершення процедури підписання Додаткового договору №1/44196657.
Зазначена додаткова угода підписана Позичальником електронним підписом одноразовим ідетифікатором Mml5NzU4 шляхом ного введення 24.12.2024 року о 17:31:21. шо прямо зафіксовано в тексті Додаткового договору та узгоджується з даними лог-файлів інформаційно-комунікаційної системи Кредитодавця, які підтверджують направлення, отримання та використання відповідного одноразового ідентифікатора.
Отже. Додатковий договір є невід`ємною частиною Кредитного договору та підтверджує належне погодження Сторонами умов продовження строку користування кредитними коштами
До матеріалів справи долучено архівний файл у форматі zip, який містить оригінали електронних документів та протоколи технічної перевірки кваліфікованих електронних підписів, сформовані засобами відповідних сервісів.
Таким чином, подані електронні документи є оригіналами електронних документів у розумінні статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та містять усі обов`язкові реквізити, передбачені законодавством, що виключає сумніви щодо їх автентичності та юридичної сили.
У сукупності встановлених обставин та наданих до суду доказів підтверджується, що Кредитний договір №44196657 від 10.12.2024 року та Додатковий договір про пролонгацію №1 44196657 від 24.12.2024 року були укладені сторонами в електронній формі з дотриманням вимог цивільного законодавства України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закон України «Про електронні довірчі послуги».

08.12.2025 було укладено договір № 08-12/25 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 44196657(а.с.70-71).
Таким чином, ТОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 44196657.
Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Факторинг Партнерс», ні на рахунки попереднього кредитора.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №44196657 від 10.12.2024 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15 964.08 гривень, з яких:
-заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 3500.00 грн.
-заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 12215.00 грн.
-заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 35.00 грн.
-заборгованість за пенею та/або штрафами - 214.08 грн.
-заборгованість за комісіями - 0.00 грн.
-інфляційні збитки - 0.00 грн.
-нараховані 3% річних -0.00 грн.
За ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За нормою ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмової форми укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов.
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
З частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України вбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Приписами ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається
За правилами ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не впливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Вбачається, що відповідачем за допомогою електронного підпису було укладено договіп кредиту який в подальшому відступив право вимоги позивачу.
За таких обставин, у ТОВ «Факторинг партнерс», як нового кредитора, який набув право вимоги в межах сум зазначених у договорах, наявне право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.
Водночас, відповідачем не надано доказів сплати заборгованої первісному кредитору або позивачу. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 указав, що: «при вирішенні цивільних справ судами ураховується стандарт доказування «більшої вірогідності».
Як вказав Верховний Суд у Постанові від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Суд встановив, що відповідач порушив умови договору в частині повернення позивачу кредиту в строк, погоджений ними в кредитному договору, оскільки відповідач не надав суду доказів погашення кредиту.
За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача кредиту в розмірі 15 964.08 гривень, з яких:
-заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 3500.00 грн.
-заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 12215.00 грн.
-заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 35.00 грн
Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Суд розцінює критично твердження відповідача про те, що відсутні докази укладення кредитного договору, позивачем не вірно розраховано розмір заборгованості за відсотками.
Відповідач підтвердив факт укладання кредитного договору згідно вимог законодавства, з наданням оригіналу кредитного договору.
Суд погоджується з доводами представника позивача що відповідно до пункту 3.1.1.3.Кредитного договору, після надання Заявки Позичальник на вимогу Товариства надає зокрема, але не виключно, будь-які запитувані Товариством документи, необхідні для прийняття рішення про видачу Кредиту, в тому числі паспорт та РНОКПП Позичальника, а також особисту фотографію (зображення) Позичальника з розкритим власним паспортом на рівні грудей, у форматі, передбаченому ІКС Товариства.
Товариством використовується один із наступних способів ідентифікації/верифікації Позичальника при оформленні кредиту (встановленні ділових відносин), зокрема: отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних. отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, otp-пароля, надісланого установою на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням КЕП уповноваженим працівником установи та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото. Згідно з пунктом 3.1.1.5 Кредитного договору, прийняттю рішення щодо надання кредиту передує перевірка Товариством даних Позичальника, його кредитоспроможності, а також проходження процедур ідентифікації та верифікації.
Умовами Кредитного договору передбачено, що у разі неможливості здійснення ідентифікації та/або верифікації Позичальника, а також у разі виникнення сумнівів щодо того, що особа діє від власного імені, Товариство має право відмовити у наданні кредиту . Відповідно до пункту 3.1.1.6 Кредитного договору, рішення про надання кредиту приймається Товариством виключно на підставі: результатів обробки інформації про Заявника, отриманої від нього та/або третіх осіб; результатів ідентифікації та верифікації Заявника, здійснених відповідно до вимог законодавства. 
Після прийняття рішення про надання кредиту Товариство повідомляє Позичальника про прийняте рішення шляхом надсилання йому електронного повідомлення (смс-повідомлення) на телефонний номер та/або електронного повідомлення на адресу електронної пошти або іншим чином за допомогою засобів зв`язків, зазначених Заявником при реєстрації у Особистому кабінеті, що відповідає пункту 3.1.1.7 Кредитного договору. 
На підтвердження того, що саме ОСОБА_1 вчинив вищевказані дії в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та пройшов процедури реєстрації, ідентифікації і верифікації до моменту укладення Кредитного договору №44196657 від 10.12.2024 року, до матеріалів справи надані відповідні електронні докази, а саме: персональні дані Позичальника, внесені ним під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Еко Фін»; копія інформації про посвідчення особи, отримана через систему BankID Національного банку України від 10.12.2024 року; скріншот з інформаційно-комунікаційної системи Товариства/кредитної історії Позичальника, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований у системі ТОВ «Еко Фін» ще 13.11.2024 року з метою укладення кредитного договору №66933072, який має статус «погашений»
Наведені обставини свідчать про тривале користування Відповідачем інформаційно-комунікаційною системою Товариства, наявність у нього доступу до Особистого кабінету, проходження ним процедур ідентифікації та верифікації, а також підтверджують, що укладення Кредитного договору №44196657 від 10.12.2024 року відбулося саме Відповідачем, а не іншою невстановленою особою.
На Договір накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу, що й визначає дату та час укладення Договору.
Відтак, акцепт умов Кредитного договору №44196657 від 10.12.2024 року був здійснений Позичальником особисто шляхом введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону, зазначений та підтверджений Позичальником під час проходження реєстрації, ідентифікації та верифікації в інформаційно-комунікаційній системі Товариства. При укладенні Кредитного договору №44196657 від 10.12.2024 року інформаційно-комунікаційною системою ТОВ «Еко Фін» було згенеровано одноразовий ідентифікатор «ZGQ2YjE1», який було направлено Позичальнику 10.12.2024 року о 23:07:44 та введено ним о 23:08:38 того ж дня відображено у пункті 10 Кредитного договору та розділі «Реквізити сторін». , що Вказаний одноразовий ідентифікатор є складовою електронного підпису у розумінні статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
На підтвердження зазначеного Позивачем надано лог-файли з інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Еко Фін», які підтверджують факт направлення одноразового ідентифікатора Позичальнику, його подальше введення в інформаційно-комунікаційній системі Товариства, а також завершення процедури підписання Кредитного договору №44196657 від 10.12.2024 року.
Крім того, відповідно до умов Кредитного договору №44196657 від 10.12.2024 року, Сторони погодили порядок зміни строку користування кредитними коштами та продовження дисконтного (пільгового) періоду шляхом укладення додаткових договорів у електронній формі.
Вказані обставини у своїй сукупності підтверджують факт укладення Відповідачем як Кредитного договору №44196657 від 10.12.2024 року, так і Додаткового договору про пролонгацію №1/44196657 від 24.12.2024 року в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства України
Уклавши Договір, Позичальник, тобто відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. 
А відтак твердження відповідача про відсутність його підпису на кредитному договорі та додатках до нього не відповідають дійсності, оскільки як на кредитному договорі, так і всі на всіх його додатках, в тому числі: Графіку розрахунків (платежів) та Паспорті споживчого кредиту ТОВ «ЕКО ФІН», містяться позначки про їх підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором «ZGQ2YjE1», що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» не відповідають дійсності та розцінюються судом критично.
До того ж, варто зауважити, що відповідачем здійснювалась пролонгація дисконтного (пільгового) періоду кредитування за кредитним договором №44196657 від 10.12.2024 року, що підтверджується доданим до позовної заяви додатковим договором про пролонгацію №1/44196657 від 24.12.2024 року, на виконання якого відповідачем здійснювалась оплата нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 525,00 грн, що підтверджується випискою за кредитом, складеною ТОВ «ЕКО ФІН». 
Отже, здійснення відповідачем пролонгацій дисконтного (пільгового) періоду кредитування за кредитним договором №44196657 від 10.12.2024 року та сплата процентів за користування кредитом лише в черговий раз підтверджує факт укладення ОСОБА_1 вказаного кредитного договору та визнання його умов.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору та контр-розрахунок заборгованості, здійснений Відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків
Під час укладення договору Відповідач ознайомився з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» Відповідач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. 
Проте, Відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. 
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсними не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.
А відтак, відповідач отримав кредитні кошти, які не повернув, а ні в строк визначений договором, а ні до тепер. Тобто і надалі користується цими коштами.
Відповідач стверджує, що Позивач неправомірно просить стягнути відсотки за кредитним договором. 
Однак, відповідно до п.п.140-141 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі 910/4518/16: Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. 
Таким чином, за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: 1. За користування кредитними коштами згідно з ст. 1048 ЦК України визначеному договором. 2. За користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і, за весь час прострочення. 
Також слід наголосити на тому, що Позивач у свої позовній заяві користувався безпосередньо статтею 625 ЦК України. 
Як зазначалося вище сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. 
Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 касаційний суд дійшов такого висновку: «ПРОЦЕНТИ ЗА КОРИСТУВАННЯ КРЕДИТОМ - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. 
Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. 
ПРОЦЕНТИ ЗА НЕПРАВОМІРНЕ КОРИСТУВАННЯ ЧУЖИМИ ГРОШОВИМИ КОШТАМИ - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». 
Отже, відповідно до позиції Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. 
У такому випадку нарахування можливе на підставі ст. 625 ЦК України: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».
Положеннями статей 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). 
Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14 154цс18). 
Враховуючи порушення Відповідачем зазначених норм матеріального права, що регулюють договірні зобов`язання, та умов договору в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. 
У Позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (відповідно до ст.1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст.625 ЦК України). 
Так, частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який згідно вказаної норми не може перевищувати 1%. Саме така процентна ставка передбачена умовами Договору №44196657 від 10.12.2024 року, тобто жодної вимоги законодавства щодо розміру процентної ставки за користуванням кредитом умовами договору не порушено.
Відповідно, не можуть вважатися несправедливими умови договору щодо нарахування процентів, яке здійснювалось за процентною ставкою, розмір якої відповідає вимогам діючого законодавства (ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»)
На підтвердження заборгованості позивач як кредитор надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, який разом зі змістом самих договорів підтверджують виникнення заборгованості з боргових зобов`язань та їх розмір, отже, є належним доказом на підтвердження наявності заборгованості, проте відповідач вказаний розрахунок не спростував та власного не надав. За наведеного, в суду відступні підстави вважати наданий позивачем розрахунок заборгованості неналежним чи недостовірним.
Так суд повністю погоджується з доводами представника позивача що відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважав певні умови договору несправедливими, натомість, відповідач погодився, зі своєї сторони, на такі умови кредитного договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень та визнаючи його умови, частково сплачуючи проценти за користування кредитом, не звертаючись до кредитора щодо умов кредитування протягом тривалого часу, в тому числі щодо розміру процентної ставки. 
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності вищевказаного кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано, у зв`язку з чим підстави для його не виконання відсутні.
Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій.
Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно ч.1 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки штраф, який передбачено кредитним договором, нарахований у період дії в Україні воєнного стану, він підлягає списанню кредитодавцем, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 214.08. гривень заборгованості за штрафом задоволенню не підлягає.
Суд не погоджується з доводами відповідача, що позивачем не підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором, виходячи з наступного.
Як було зазначено вище 08.12.2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №08-12/25, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №44196657 від 10.12.2024 року. 
Згідно п. 5.2. вказаного Договору Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді.
Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було додано Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №08-12/25 від 08.12.2025 року з усіма його додатками, в тому числі: Акт прийому передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді від 08.12.2025 року (Додаток №4) ; Реєстр боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №3).
Отже, всі належні та достатні докази, які підтверджують факт переходу права вимоги від ТОВ «ЕКО ФІН» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за Кредитним договором №44196657 від 10.12.2024 року до ОСОБА_1 , містяться в матеріалах справи. 
До того ж, до позову було додано Платіжну інструкцію 0589490000 від 15.12.2025 року, з якої вбачається перерахування ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» грошових коштів у сумі 51 583,00 грн на рахунок ТОВ «ЕКО ФІН» згідно Договору відступлення прав вимоги №08-12/25, що є підтвердженням виконання ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» своїх зобов`язань за вказаним договором щодо сплати Первісному кредитору ціни договору у розмірі 51 583,00грн.
З моменту направлення відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за його кредитним договором від ТОВ «ЕКО ФІН» до позивача, відповідач жодного разу не звертався до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» для отримання додаткової інформації та не ставив під сумнів ані сам договір, ані факт переходу прав вимоги від первісного кредитора позивачу. 
До того ж, варто зауважити, що не повідомлення боржника про перехід прав вимоги не звільняє останнього від обов`язку виконувати зобов`язання за договором .
Отже, Відповідач неправильно трактував положення договору та дійшов хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору. Насправді ж право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Враховуючи викладене, Позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. 
Щодо оплати за договором факторингу Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. 
Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни; б) дарування; в)факторингу,- постанова Верховного суду від 07.10.2018 по справі №243/11704/15-ц. 
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України). 
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 
Таким чином, враховуючи, що умовами кредитного договору №44196657 передбачено право кредитора здійснювати нарахування за договором і таке право існувало на момент укладення Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №08-12/25 від 08.12.2025 року, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права вимоги за кредитним договором №44196657 в тому самому обсязі, в якому їх мав Первісний кредитор, в тому числі право здійснювати нарахування процентів за користування кредитом та застосовувати міру відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, а також вимагати виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором. Вказане відповідає положенням статті 514 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Оскільки відповідач в цілому не заперечує факту укладання кредитних договорів, умови цих договору, фактичне отримання грошових коштів, строків повернення кредитних коштів, то суд вважає, що у відповідача було більш ніж достатньо часу для повернення заборгованості за укладеним кредитним договором як первісному позичальнику, так і фактору, який є позивачем за цим договором.
З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають частковому задоволенню, а саме заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3500.00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 12215.00 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 35.00 грн. Всього: 15750.00 гривень.
Водночас, відповідачем не надано доказів сплати заборгованої первісному кредитору або позивачу. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
При вирішенні питання щодо судових витрат суд виходить із наступного.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення справи.
На підтвердження понесених витрат суду надано копію договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 укладеним між Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" та ТОВ «факторинг парнерс)(а.с.83-85). Заявку № 78 на надання юридичної допомоги, в якій вони погодили надання правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 підписано витяг з Акту №24 від 22.12.2025 про надання юридичної допомоги, в якому вони погодили надання наступних правових послуг: надання усної консультації з вивченням документів (час на надання послуги 2 години) 4000.00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (час на надання послуги 3 години) 9000.00 грн (а.с.90).
Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини застосовує такі критерії - заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим та мають розумний розмір.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних, процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значної витрати часу на їх виготовлення і відпрацювання правової позиції в спірних правовідносинах.
Також суд вважає, що складення позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката, як і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази. 
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа № 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа № 826/856/18) зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відтак, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Також суд зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄРСР - 91919350), за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Суд зазначає, що згідно пункту 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Так, за приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 по справі №820/479/18, аналізуючи відповідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в частині відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи, зробив висновок, що суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Згідно з висновками Верховного Суду викладених у постанові №753/23491/16 від 20.03.2019 витрати на правову допомогу стягуються й у разі вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
За практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).
Як наслідок, підсумовуючи викладене у сукупності при визначенні суми відшкодування, суд також виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд враховує, що адвокат участі у розгляді справи не брав, до суду не прибував, справа не представляє великої складності, тому неминучість витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі викликає сумнів. Тому, справедливим і співмірним буде розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді - 5000 гривень.
Щодо судового збору:
Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).
Загальна сума заявлених вимог складала 15964.08 гривень, судовий збір сплачений в сумі 3328 гривень (а.с.91). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимоги на загальну суму 15750 гривень (заборгованість за кредитом та процентами).
Здійснюючи розрахунок судового збору суд приймає до уваги постанову ВС від 27.08.2020 року у справі №188/1815/17.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 3283.37 гривень виходячи з наступного: розмір заявлених вимог - 15964.08 гривень (100 %), задовольняються вимоги на суму - 15750 гривень, розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом - 3328 гривень (3328 грн х 15750 грн : 15964.08 грн.).
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 2433.86 гривень судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.509, 525, 526, 530, 550, 589, 1054 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95, 133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 
на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, код ЄДРПОУ 42640371
заборгованість станом на 26.01.2026 року за кредитним договором №44196657 від 10.12.2024 у загальному розмірі 15 750.00 гривень (п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень), з яких:
- 3500.00 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту); 
- 12 215.00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 
- 35.00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості),
та 
- 3 283.37 гривень (три тисячі двісті вісімдесят три гривні 37 копійок) судового збору,
- 5 000.00 гривень (п`ять тисяч гривень) витрати на професійну правничу допомогу. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторін:
Позивач ТОВ "Факторинг партнерс": 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, тел. +38(044) 374-01-52, ел.пошта: office@factoringp.ua 

Представники позивача Кондрат Людмила Геннадіївна:  АДРЕСА_3 , ел. НОМЕР_7 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2  

ОСОБА_2 : м.Київ, вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, тел. НОМЕР_8 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3  

Відповідач ОСОБА_1 :  АДРЕСА_2 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4 , тел. НОМЕР_9 , 094-9571758

Суддя      С.В.Кодінцева