ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"16" квітня 2026 р. Cправа № 902/1660/25  

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,
за участю секретаря судового засідання Соболєва В.А.,
відповідачки за первісним позовом/позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
представників: 
ФОП Горенкової В.Ю. - Шинкарчук А.В.,
ФОП Коломієць А.С. - Савченко І.А., 
третьої особи ("ВП "Полісан") - Дахно Н.М.,
у відсутності представника ТОВ "Лоудстар",
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за первісним позовом: Фізичної особи-підприємця Горенкової Валерії Юріївни ( АДРЕСА_1 ) 
до: Фізичної особи-підприємця Коломієць Анастасії Сергіївни ( АДРЕСА_2 )
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лоудстар" (вул. Кричевського, буд. 41, кв. 50, м. Харків, 61027) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (вул. Івана Піддубного, буд. 25, м. Суми, 40007) 
про стягнення 105853,29 грн збитків,
та за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця Коломієць Анастасії Сергіївни ( АДРЕСА_2 ) 
до: Фізичної особи-підприємця Горенкової Валерії Юріївни ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 167605,52 грн, 

В С Т А Н О В И В : 

На розгляд Господарського суду Вінницької області в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Горенкової Валерії Юріївни (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним, ФОП Горенкова В.Ю.) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Коломієць Анастасії Сергіївни (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним, ФОП Коломієць А.С.) 1439608,24 грн збитків.
В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання транспортно-експедиційних послуг №0804-1СП від 08.04.2025 в частині збереження якості вантажу протягом часу його транспортування, внаслідок чого Фізичною особою-підприємцем Горенковою Валерією Юріївною заявлено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Коломієць Анастасії Сергіївни 1439608,24 грн збитків.
Ухвалою суду від 10.12.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/1660/25, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 13.01.2026 о 10.30 год.
Відповідно до ухвали від 05.01.2026 судом зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Коломієць Анастасії Сергіївни про стягнення з Фізичної особи-підприємця Горенкової Валерії Юріївни 167 605,52 грн прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднавши зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом у справі № 902/1660/25. 
Під час підготовчого провадження судом та учасниками справи вчинено низку процесуальних дій: 
- 30.12.2025 ФОП Коломієць А.С. подала відзив на первісну позову заяву (а.с.114-120, т.1); 
- 08.01.2026 ФОП Горенкова В.Ю. надала відповідь на відзив по первісному позову (а.с.188-190, т.1); 
- 12.01.2026 ФОП Коломієць А.С. надіслала заперечення на відповідь на відзив по первісному позову (а.с.204-209, т.1); 
- 13.01.2026 внаслідок задоволення клопотання ФОП Горенкової Валерії Юріївни залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Лоудстар" (далі - ТОВ "Лоудстар") та Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (далі - ТОВ "ВП "Полісан") як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог предмет спору, на стороні первісного позивача, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі;
- 19.01.2026 ФОП Горенкова В.Ю. скористалась право надати відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.227-232, т.1.); 
- ухвалою від 20.01.2026 судом витребувано у третіх осіб відповідні докази; 
- у свою чергу 26.01.2026 ФОП Коломієць А.С. надала суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.245-248, т.1.); 
- 28.01.2026 до суду надійшли пояснення ТОВ "Лоудстар" (а.с.1-4, т.2); 
- 02.02.2026 ТОВ "ВП "Полісна" надіслало витребовувані докази (а.с.15-59, т.1); 
- цього ж дня витребовувані докази надіслало ТОВ "Лоудстар" (а.с.60-77, т.2); 
- 03.02.2026 ФОП Коломієць А.С. надіслало письмові пояснення (а.с.79-83, т.2);
- 04.02.2026 ТОВ "ВП "Полісан" залучило до справи додаткові пояснення та докази (а.с.93-99, т.2);
- за результатами слухання справи 24.02.2026 в порядку ст. 46 ГПК України прийнято заяву позивача за первісним позовом про зменшення розміру позовних вимог, внаслідок чого ціна первісного позову склала 105853,29 грн, також закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.03.2026 о 14:00 год; 
- у судовому засіданні 19.03.2026 в межах розгляду справи по суті оголошено перерву до 14:00 год. 07.04.2026, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі;
- 19.03.2026 ФОП Горенкова В.Ю. також надала додаткові пояснення (а.с.132-134, т.2).
У судовому засіданні від 07.04.2026 завершивши стадію судових дебатів, суд відповідно до частині 1 статті 219 ГПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши, що проголошення скороченого рішення (вступної та резолютивної частини) відбудеться 16.04.2026 об 11.30 
У судовому засіданні 16.04.2026 за участю представника позивача за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом, її представниці суд згідно із частиною 6 статті 233 та частиною 1 статті 240 ГПК України проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини) рішення суду.
Під час розгляду справи по суті представник позивача за первісним позовом підтримав поданий позов в повному обсязі з урахуванням зменшення позовних вимог з підстав та мотивів, визначених у ньому та заяві про зменшення позовних вимог. Проти зустрічного позову заперечив, детально виклавши свою процесуальну позицію у відповідних заявах по суті спору.
Таким чином, позивач вважає що відповідно до вимог чинного законодавства збитки підлягають відшкодуванню відповідачкою в повному обсязі. Розміри вказаних збитків обґрунтовані у поданих ним заявах по суті спору.
У свою чергу відповідачка за первісним позовом та її представниця щодо первісного позову категорично заперечила з огляду на підстави, наведені у власних заявах по суті спору. При цьому зустрічний позов підтримали, вважаючи його обґрунтованим, а вимоги доведеними. На переконання представниці відповідача за первісним позовом позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими у зв`язку із недоведеністю належними та допустимими доказами складу збитків.
Представниця третьої особи ТОВ "ВП "Полісан" у наявному судовому спорі підтримала первісний позов.
Третя особа ТОВ "Лоудстар" власного представника в судове засідання не направила, проте за змістом поданих пояснень підтримала позицію, що викладена у первісному позові. 
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, встановив таке.
В період з 13 по 18.08.2025 відбулося міжнародне автомобільне перевезення з м. Соколов (Чехія) до м. Сум (Україна) акрилових полімерів у первинних формах марки PLEXTOL A6474 BULK вагою 22800 кг (далі - дисперсія), що стверджується відповідними документами: інвойсом (а.с.18, т.1), вантажно-митною декларацією (а.с.28, т.2) та міжнародною автомобільною накладною CMR (а.с.62 на звороті, т.2).
Вантажовідравником за вказаним перевезенням була компанія Synthomer a.a. (республіка Чехія), експедитором 1 - ТОВ "Лоудстар", експедитором 2 - ФОП Горенкова В.Ю., перевізником - ФОП Коломієць А.С., вантажоодержувачем - ТОВ "ВП "Полісан".
В матеріалах справи також міститься міжнародний контракт №1405/STL від 14/05/2024, укладений між Synthomer Trading Limited (Велика Британія) та ТОВ "ВП "Полісан", про поставку продукції для виробництва лакофарбових матеріалів. (а.с.21-25, т.2).
Також у справі наявні договори на транспортно-експедиційні послуги у межах яких між учасниками справи здійснювалося перевезення вантажу: №0804-1СП від 08.04.2025, укладений між ФОП Горенковою та ФОП Коломієць (а.с.10-12, т.1), від 18.11.2021 №1811/1-12, укладений між ФОП Горенковою та ТОВ "Лоудстар" (а.с.63-65, т.2) та від 01.12.2021 №0112/1 СП, укладений між ТОВ "ВП "Полісан" та ТОВ "Лоудстар" (а.с.66-69, т.2).
Платіжні інструкції та банківські виписки (а.с.35-39, т.1) підтверджують рух коштів ТОВ "ВП "Полісан" щодо придбання дисперсії та здійснення митних платежів.
Перевезення відбувалося на підставі транспортних замовлень від 05.08.2025 №0508/1 (а.с.12 на звороті, т.1), від 05.08.2021 №05-08-21 (а.с.70, т.2) та 13.08.2025 (а.с.72, т.2). В даних замовленнях містилася інформація про маршрут, вид вантажу, а також особливі умови.
21.08.2025 за результатами перевезення та прийняття дисперсії ТОВ "ВП "Полісан" складено акт-претензію невідповідності поставленої продукції (а.с.31, т.1). Водій перевізника з даним актом ознайомився під підпис. При цьому цією ж датою претензія про невідповідність поставленої продукції була скерована ФОП Горенковою В.Ю. на адресу ФОП Коломієць А.С. (а.с.31 на звороті, т.1).
Вказаний акт став підставою для пред`явлення по усьому ланцюгу перевезень майнових претензій про відшкодування збитків. Так, ТОВ "ВП "Полісан" пред`явило претензія про на суму 1 439 608,24 грн ТОВ "Лоудстар" (а.с.32-34, т.1), ТОВ "Лоудстар" до ФОП Горенкової В.Ю. (а.с.40-42, т.1), а ФОП Горенкова В.Ю. до Коломієць А.С. (а.с.43-45, т. 1).
Що стосується технічних і якісних характеристик дисперсії, то в матеріалах справи наявні паспорт безпеки PLEXTOL НОМЕР_1 (в перекладі) (а.с.36-42, т.2), технічний паспорт PLEXTOL НОМЕР_1 (в перекладі) (а.с.43, т.2), а також листування вантажовідправника та вантажоодержувача з приводу технічних характеристик дисперсії, яка перевозилась (а.с.46, 47, т.2) (в перекладі). 
Перевізником пред`явлені до нього претензії залишено без задоволення, про що свідчить відповідь (а.с.49-51, т.1).
Також в матеріалах справи наявний акт відбору зразків (проб) до висновку №В-9 від 21.08.2025 Сумської торгово-промислової палати (а.с.52, т.1), сам вказаний висновок (а.с.56), докази його оплати (а.с.118 на звороті, т.2).
Крім того, міститься у справі висновок експерта Національного наукового центру "Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса" №14106 від 30.10.2025 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (а.с.53-55, т.1), докази його оплати (а.с.119, т.2).
Відповідачем за первісним позовом до справи долучено відповідь на адвокатський запит, що у ТОВ "ВП "Полісан" відсутні претензії до ФОП Горенкової В.Ю та ФОП Коломієць А.С. (а.с.122, т.1), а також сертифікат євромийки (а.с.123, т.1).
У наслідок подання зустрічного позову матеріали справи наповнились актом №24 про виконання робіт (надання послуг) від 21.08.2025 між сторонами, підписаним лише ФОП Коломієць А.С. (а.с.142, т.1), та відповідним рахунком на оплату послуг (а.с.143, т.1); електронним листуванням щодо надсилання зазначених документів (а.с.144-147, т.1); а також претензіями про невиконання грошового зобов`язання за перевезення вантажу і відшкодування вартості мийки, листування щодо вказаних претензій (а.с.148-168, т.1). У якості доказів складних забруднень цистерн відповідачкою за первісним позовом додано фотоматеріали (а.с.173-178, т.1) та товарний чек на мийку вартістю 45000 грн (а.с.171, т.1). 
Факт очищення (декантації) дисперсії підтверджується наявним у справі протоколом випробувань сировини 02/2-2006 від 13.02.2026 (а.с.120-121, т.2).
У свою чергу остання редакція позовних вимоги за первісним позовом підтверджується також долученими до справи доповненнями до претензії між учасниками спору (а.с.117-118, т.2).
Таким чином, судом встановлено, що господарсько-правовий спір між сторонами виник за наслідками міжнародного автомобільного перевезення вантажу (м. Соколов, Чехія - м. Суми, Україна) акрилових полімерів у первинних формах - дисперсії. Позивач за первісним позовом як безпосередня сторона договірних відносин із перевізником, який має статус відповідача за первісним позовом, вважає, що частина доставленої дисперсії є зіпсованою, оскільки за якістю вона не відповідає технічному опису товару, що є підставою для відшкодування перевізником збитків у розмірі вартості неякісного товару. Натомість відповідач, заперечуючи обґрунтованість підстав поданого первісного позову, пред`явив зустрічний позов про відшкодування вартості послуг з перевезення товару (з урахуванням відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання), а також про стягнення збитків за мийку забрудненої автомобільної цистерни, якою доставлялася дисперсія. 
Визначаючись щодо обґрунтованості заявлених вимог як первісного, так і зустрічного позовів, наявних у справі доказів, суд врахував таке.
Правовідносини, що виникають з перевезення вантажу регулюються главою 64 Цивільного кодексу України (ЦК України).
Зокрема, відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Крім того, враховуючи те, що перевезення здійснювалось за міжнародним сполученням Чехія - Україна, то до даних правовідносин також підлягає застосування положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів. При цьому в самих договорах про надання транспортно-експедиційних послуг, укладених між учасниками справи, міститься посилання про застосування у договірних правовідносинах положень цієї Конвенції.
Відповідно до статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року), до якої Україна приєдналась 01.08.2006, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах.
Відповідно до статей 4, 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної; вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
Також з огляду на те, що у перевезенні брали участь два експедитора: ТОВ "Лоудстар" (експедитор 1) та ФОП Горенкова В.Ю. (експедитор 2), застосовним в частині даних правовідносин є Закон України "Про транспортно-експедиторську діяльність". 
Що стосується первісного позову.
Підстави первісного позову зводяться до того, що ФОП Горенкова В.Ю. будучи залученою до міжнародного автомобільного перевезення у якості експедитора 2, з огляду на відповідальність, яка покладається на неї за дії третіх осіб перед експедитором 1 (ТОВ "Лоудстар") відповідно до вимог п.6.8 договору №1811/1-21 від 18.11.2021, отримавши відповідну претензію про відшкодування збитків за непридатну до використання дисперсію, звернулася із первісним позовом про стягнення збитків з ФОП Коломієць А.С. як безпосереднього перевізника вантажу. 
Відповідно до предмету позову до складу збитків після зменшення розміру позовних вимог включено: 62791,53 грн - вартість непридатної до використання дисперсії, 30533,76 грн - вартість на проведення експертизи НУЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса" та 12528 грн - витрат на оплату послуг Сумської торгово-промислової палати. При цьому нормативне обґрунтування позову містить посилання на положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, Цивільного та Господарського кодексів, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та "Про автомобільний транспорт", Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом, Статут автомобільного транспорту УРСР.
Надаючи оцінку підставам та предмету позову, суд враховує, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Таким чином, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є необхідною наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправності поведінки особи; наявності збитків з доведенням їх розміру; причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданими збитками; вини особи, що завдала збитки.
При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Особа, якій завдані збитки, вимагаючи їх відшкодування, має довести три перші умови відповідальності, зокрема: протиправність поведінки особи, яка завдала збитки, наявність і розмір збитків та причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданими збитками. Вина особи, яка завдала збитки, презюмується та не підлягає доведенню особою, якій завдано збитки.
Системний аналіз наведених вище положень ЦК України зобов`язує суд до детального розгляду кожної складової збитків окремо та у їхньому сукупному взаємозв`язку через призму доведеності належними, допустимими та достовірними доказами.
Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ч.1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. 
Що стосується відповідальності перевізника відповідно до норм міжнародного права, то пунктами 1, 2 статті 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів визначено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за затримку доставки. Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.
Пунктом 1 статті 18 Конвенції встановлено, що тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.
Відповідно до статті 23 Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.
Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.
Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.
Із зазначеного вбачається, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.
Таким чином, вказані вище як національні, так і міжнародні нормативно-правові акти покладають на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження, ушкодження чи псування вантажу.
В той же час, пунктами 3.2.9 договору на транспортно-експедиційні послуги №0804-1СП від 08.04.2025 (а.с.10-12, т.1), укладеного між позивачем та відповідачем, який не зважаючи на свою назву за правовою природою є договором про перевезення вантажу, передбачено, що перевізник зобов`язаний нести повну матеріальну відповідальність за цілісність і неушкодженість вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення до моменту здачі вантажу вантажоотримувачу. При цьому п. 3.2.7 цього Договору визначає, що водій, який є представником перевізника, зобов`язаний особисто контролювати хід завантаження, розміщення й закріплення вантажу, регулювати розподіл навантаження на вісі автомобіля з метою забезпечення безпечності руху й цілісності і неушкодженості вантажу у процесі перевезення. 
Враховуючи наведені положення законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що з моменту прийняття вантажу до перевезення без будь-яких зауважень, відповідальність за його схоронність, втрату, нестачу, пошкодження, неушкодженість та псування до моменту передання вантажоодержувачу несе перевізник, в даному випадку - ФОП Коломієць А.С. При цьому ушкодження вантажу в розумінні міжнародної конвенції, на думку суду, слід трактувати у широкому значенні, як на це вказують положення національного законодавства, що означає будь-яке погіршення фізичного стану вантажу, зміну його властивостей, механічні поломки, бій або псування, що відбулися в період з моменту прийняття вантажу перевізником до моменту його видачі одержувачу.
Матеріалами справи підтверджується, що вантаж - дисперсія була завантажена без будь-яких зауважень щодо якості та ваги ані з боку вантажовідправника, ані з боку перевізника. 
Іншими словами, доказів, які б вказували про те, що на момент завантаження дисперсія не відповідала документам в частині технічного опису та якості товару матеріали справи не містять.
Натомість, дисперсія було доставлена покупцю та фактичному вантажоотримувачу ТОВ "ВП "Полісан" із зауваженням щодо кольору та наявністю сторонніх домішок, які не передбачені заводом виробником. Тобто, у отримувача товару при його прийнятті виник сумнів щодо якості товару, який розміщувався у двох і з трьох відсіків цистерни. 
Зокрема, як стверджує наданий в якості доказів позивачем за первісним позовом висновок експерта №14106 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (а.с.53-55, т.1): зразки №2-3 суттєво відрізняються від зразка №1 за кольором, твердістю, морфологією та молекулярною структурою. При дослідженні зразків №2-3 виявлено присутність рослинної олії в обох зразках. 
Аналогічні висновки були зроблені Сумською торгово-промисловою палатою у висновку експерта №В-9 (а.с.55, т.1), представник якої здійснював відбір зразків (проб) відповідно до акту (а.с.52, т.1).
Надаючи оцінку змісту вказаних експертиз як доказам, у суду не виникає сумнівів щодо механізму відбору зразків, тобто щодо їх допустимості, та здійснених експертами висновків в частині виявлення присутності рослинних домішок олії. 
Разом із тим ці висновки в контексті належності, тобто щодо впливу на якість, жодним чином не вказують про придатність чи не придатність до використання, дисперсії, про її зіпсованість, вони також не деталізують структуру дисперсії на вміст компонентів та їх значення у розрізі технічного паспорту даної продукції, на що звертала увагу представниця відповідачки за первісним позовом, і ці зауваження, суд вважає слушними.
Проте, все ж таки, аналізуючи наявні у справі інші докази в сукупності, а саме: паспорт безпеки PLEXTOL НОМЕР_1 (в перекладі) (а.с.36-42, т.2), технічний паспорт PLEXTOL НОМЕР_1 (в перекладі) (а.с.43, т.2), лист-відповідь від заводу виробника (а.с.46, т.2) (в перекладі), лист відповідь від заводу виробника (а.с.47, т.2), суд приходить до однозначного переконання, що будь-яких рослинних домішок дисперсія містити не може. А отже, фактична присутність рослинних домішок у певній кількості дисперсії явно суперечить технічним показникам, які в кінцевому результаті не можуть не вплинути на її якість.
І саме встановлення в експертизах цього факту є ключовим і лише у цьому контексті суд бере до уваги дані експертні висновки.
Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується отримання перевізником товару з належними технічними показниками, а за результатами перевезення певна кількість дисперсії цим показниками та критеріям припинила відповідати у зв`язку із виявленням рослинних домішок олії. 
Крім того, в матеріалах справи наявний європейський сертифікат попередньої мийки цистерни автомобіля, залученого до перевезення, що вказує на факт перевезення в цистерні яблучного соку (а.с.123, т.1). При цьому ці обставини не заперечувалися відповідачкою.
Тобто, наведені вище докази в силу вимог ст.79 ГПК України через призму вірогідності схиляють суд до думки та вказують на цілком можливі причини потрапляння сторонніх і технологічно не передбачених домішок в дисперсію за результатами неякісної мийки. Водночас водій не був позбавлений можливості контролювати хід та результати мийки відповідної цистерни та її наповнення перед перевезенням. Більше того в силу договірних зобов`язань перевізник мав це забезпечити. 
Отже, встановлені обставини свідчать по порушення перевізником умов договору (п.3.2.9) та проаналізованого вище чинного національного та міжнародного законодавства в частині забезпечення неушкодженості товару в контексті технічних показників дисперсії та її фізичних властивостей. Адже цілком очевидним є те, що покупець маючи технічні показники товару при його виборі та купівлі розраховує і цілком законно очікує отримати саме такий товар, показники якого відповідають характеристикам у товаросупровідних документах. Отримання ж ним іншого товару ставить під сумнів належність виконання зобов`язань контрагентом.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом доведено такі складові як протиправність дій. При цьому відповідачкою поданими доказами не спростовано свою вину, яка в даних правовідносинах та у складі збитків презюмується. 
Що стосується причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданими збитками, то він виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. 
У свою чергу, матеріалами справи підтверджено, що отримання дисперсії ТОВ "ВП "Полісан" із невідповідними технічними показниками є наслідком порушення перевізником приписів чинного законодавства та зобов`язань з надання відповідних послуг. 
Щодо доводів представниці відповідача, що дії водія були обмежені особливими умовами заявок (а.с.12 на звороті, т.1), в яких йдеться лише про вимоги до цистерни і обов`язок водія контролювати вагу, то вони не заслуговують на увагу, оскільки умовами п.3.2.7 Договору (а.с.10-12, т.1) обов`язки водія значно розширенні, а відповідна заявка мала місце у межах вказаних договірних зобов`язань.
Що стосується доводів про розбіжності у первинній документації щодо маркування дисперсії PLEXTOL з реквізитами "А6474" та з "А6474 BULK", яке могло вплинути на експертні дослідження, то в судовому засіданні з пояснень представниці третьої особи ТОВ "ВП "Полісан" було з`ясовано, що це один той самий продукт, а слово "BULK" означає спосіб навантаження дисперсії наливом. Інших доказів в спростування цих обставин матеріали справи не містять, а дисперсія, яка постачалася відноситься до однієї і тієї ж партії.
На думу суду, на встановлення обставин у справі не впливають мотиви представниці відповідачки щодо не залучення їх до проведення експертизи, адже відповідачка не позбавлена була можливості проявити відповідну ініціативу самостійно, знаючи, що процедура відбору зразків з цистерни тривала декілька днів і автомобіль знаходився за місцезнаходженням вантажоотримувача. Тим більше за актом відбору зразків Сумська торгово-промислова палата отримала арбітражні зразки відбору дисперсії, які зберігаються у неї, відтак відповідачка у позасудовому врегулюванні спору і протягом судового розгляду не була позбавлена можливості також ініціювати власне експертне дослідження. До того ж на запрошення щодо виготовлення пробної партії очищеної дисперсії теж не з`явилася.
Крім того, розглядаючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами та третіми особами у справі через призму укладених договорів на транспортно-експедиційні послуги №0804-1СП від 08.04.2025 (між ФОП Горенковою та ФОП Коломієць), від 18.11.2021 №1811/1-12 (між ФОП Горенковою та ТОВ "Лоудстар") та від 01.12.2021 №0112/1 СП (між ТОВ "ВП "Полісан" та ТОВ "Лоудстар"), відповідно до яких сторона, яка залучає третю особу до виконання своїх зобов`язань відповідно до договору, несе перед іншою стороною відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань цього договору як за власні дії, а також через призму ч.3 ст.14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", відповідно до якої експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії, слід дійти до висновку, що пред`явлений ФОП Горенковою В.Ю. до перевізника позов за умови відсутності при цьому договірних відносин із ТОВ "ВП "Полісан" (вантажоодержувач) не є передчасним і не має бути похідним, адже визначені ст. 22 ЦК України збитки також вживаються у розумінні витрат, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У свою чергу ФОП Горенкова В.Ю., отримавши майнову претензію від ТОВ "Лоудстар", в силу наведеного вище несе відповідальність перед своїм контрагентом за збитки завдані ФОП Коломієць А.С. Відтак, на думку суду, черговість та хронологія відшкодування збитків між контрагентами не впливає на їх склад та можливість відшкодування у цьому позовному провадженні. Тому з цих мотивів відхиляються доводи представниці відповідача щодо передчасності заявлених позовних вимог про відшкодування збитків саме ФОП Горенковою В.Ю.
Що стосується доведення ще однієї складової збитків - їх розміру, то остаточна редакція позовних вимог включає в себе: 62791,53 грн - вартість непридатної до використання дисперсії, 30533,76 грн - вартість на проведення експертизи НУЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса" та 12528 грн - витрати на оплату послуг Сумської торгово-промислової палати. 
Предмет позову у цьому вигляді обґрунтовано протоколом випробувань сировини №02/2-2026 від 13.02.2026 (а.с.120-121, т.2), відповідно до якого забруднена дисперсія PLEXTOL "А6474" (партія №0000209698, дата надходження сировини на ТОВ "ВП "Полісан" - 18.08.2025) була очищена від домішок рослинного походження методом декантації. З 11827 кг отримано 11349 кг "очищеної" дисперсії та 523 кг забрудненого залишку (відбраковано). Вихід очищеної дисперсії складає 95,6%, витрати/відбраковка - 4,4%. Очищена дисперсія пройшла відповідне тестування, у результаті чого зазначено показники у табличному вигляді. 
Відповідачка та її представниця достовірність, належність та допустимість цього доказу не спростували. Не зважаючи на запрошення, участі в очищенні не брали. Відтак у суду відсутні підстави щодо не врахування даного доказу.
Як встановлено судом, розмір збитків розраховувався позивачем виходячи із вартості непридатної до використання дисперсії, яка становить 4,4% від вартості первинно забракованої ваги дисперсії на момент її отримання (11872 кг по ціні 11872 Євро) з урахування курсу євро до гривні на момент купівлі (48,3 грн до 1 Євро), з урахуванням суми ПДВ, зазначеної в митній декларації (242525,33 грн щодо даної частини дисперсії), а також з урахуванням банківських комісій за перерахування коштів (1181,24 грн та 2133,42 грн).
Оцінюючи здійснений позивачем розрахунок, суд у цілому вважає вірним та обґрунтованим підхід, що відповідальність відповідачки за первісним позовом повинна бути обмежена у відсотковому відношенні до не придатної у результаті очищення дисперсії, що становить 4,4%. Разом із тим суд вважає, що до складових збитків не слід відносити здійснені позивачем банківські комісії (1181,24 грн та 2133,42 грн), водночас слід врахувати вартість товару на момент його відправки та з урахуванням митних платежів.
Адже з цього приводу суд зважає, що відповідно до ч.1 та 4 статті 23 Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає. 
В силу ч.1 ст.25 Конвенції у випадку пошкодження вантажу перевізник сплачує суму, що відповідає знеціненню вантажу, яке обчислюється з вартості вантажу, яка встановлена відповідно до пунктів 1, 2 і 4 статті 23.
До того ж, на переконання суду, вартість відшкодування експертного дослідження Сумської торгово-промислової палати також підлягає віднесенню за рахунок відповідачки саме у відсотковому відношенні 4,4% з огляду на закладений у ст.25 Конвенції принцип пропорційності, що становить 551,24 грн. Водночас не підлягає відшкодуванню вартість на проведення експертизи НУЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса" у розмірі 30533,76 грн у зв`язку із порушенням позивачем порядку і строку подання доказів, визначених у ст.80 ГПК України. Оскільки докази оплати існували у позивача на момент подачі позову, проте він їх подав лише із заявою про зменшення розміру позовних вимог, тому даний доказ до уваги судом не береться.
Отже, за підрахунками суду з урахуванням наведених критеріїв та мотивів до стягнення з відповідачки за первісним позовом підлягає ((24456,32 євро х 48,3 грн) + 242526,33 грн (ПДВ) +12588 грн (оплата експертизи Сумської торгово-промислової палати)) х 4,4% = 63196,92 грн.
Тобто, і даний елемент складу збитків є доведеним у вказаному розмірі.
Таким чином, позивачем за первісним позовом доведено, а матеріалами справи підтверджено завдання позивачу збитків у розмірі 63196,92 грн, що є наслідком задоволення первісного позову частково. В решті позовних вимоги у сумі 42656,37 грн слід відмовити.
Слід зазначити, що у зв`язку із зменшення позовних вимог за заявою позивача в силу вимог ст.7 Закону України "Про судовий збір" він може претендувати на повернення з бюджету коштів в сумі 14852,87 грн. 
Щодо зустрічного позову.
Предметом зустрічного позову є стягнення з ФОП Горенкової В.Ю. 110000 грн - за надання послуг з перевезення (основний борг), 1768,52 грн - інфляційних втрат та 10837,26 грн - пені за прострочення сплати основного боргу, а також 45000 грн - в якості збитків за мийку цистерни авто після перевезення.
Підставами позову вказані обставини про те, що послуги надані належним чином та відповідно до деталізованих вимог, що містяться в заявці. Враховуючи, що до перевізника в силу вимог п.5.3 розділу 5 "Умови розрахунків" Договору відсутні претензії з боку вантажоотримувача та вантажовідправника, з огляду на прийняття акту надання послуг відповідно до п.9.3 Договору, надані послуги мали бути оплачені з 01.09.2025 (протягом 2-х діб), як вказано у відповідній заявці. Оскільки на момент розгляду справи у відповідача за зустрічних позовом існує борг за вказаними послугами, позивач скористався положеннями ст.625 ЦК України та п.6.6 Договору і нарахував інфляційні втрати та пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання. Також позивач за зустрічним позовом вказує, що у результаті перевезення та дій відповідача щодо відбирання зразків дисперсії відбулося значне забруднення цистерни, звичайна мийка якої не допомогла, тому використано тривалу мийку, вартість якої склала 45000 грн.
Оцінюючи доводи позивача за зустрічним позовом щодо стягнення суми основного боргу, суд вважає, що строк оплати послуг не настав навіть на момент звернення з позовом до суду, оскільки між учасниками справи і суб`єктами правовідносин перевезення існує неврегульований спір щодо належності виконання зобов`язань перевізником. 
Тлумачення змісту розділу 5 "Умови розрахунків" договору №0804-1СП від 08.04.2025 вказують на строки розрахунків між сторонами за звичайних умов, коли зобов`язання усіма учасниками виконано належним чином, а також на умови здійснення розрахунків за перевезення, що виконані із зауваженнями. 
І хоча дійсно в силу п.5.3 Договору з боку вантажоотримувача та вантажовідправника претензій до позивача і відповідача фактично не виставлено, у даному спорі однозначно містяться майнові зауваження між суб`єктами правовідносин перевезення, які витікають із дій самого перевізника, що дає підстави для застосування умов щодо здійснення розрахунків за результатами врегулювання зауважень.
Тому підхід позивача за зустрічним позовом щодо стягнення основного боргу з посиланням на п.5.3 Договору є надто формальним, адже враховуючи правову природу та мету договірних відносин з перевезення, а також те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу (ст.526 ЦК України), на переконання суду, такий обов`язок може виникнути лише після врегулювання спірних правовідносин.
Як встановлено судом, під час розгляду справи в наслідок очищення дисперсії та зменшення заявлених у первісному позові позовних вимог спірні правовідносини врегульовано в частині первісних майнових вимог до відповідача за первісним позовом у розмір 95,6%, спірними залишились вимоги щодо відшкодування не придатної для використання дисперсії в розмір 4,4 %. Тому з огляду на зазначене, на думу суду, наданні послуги перевізника мають бути оплачені у відсотковому відношенні до врегульованих спірних правовідносин, що становить 110000 - 4,4% = 105160 грн. 
Водночас не підлягають до стягнення, а позов до задоволення в частині 1768,52 грн - інфляційних втрат та 10837,26 грн - пені за прострочення сплати основного боргу, оскільки заявлений позивачем за зустрічним позовом період передує фактично моменту врегулювання спору у процесі розгляду справи, що є підставою для виникнення обов`язку з оплати, а суд у свою чергу враховуючи принцип диспозитивної в судовому процесі не може самостійно вийти за межі заявленого позивачем періоду, тобто межі позовних вимог.
Також, аналізуючи вимоги щодо відшкодування вартості мийки у розмірі 45000 грн на предмет наявності складу збитків, суд не вбачає наявності всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків. Зокрема, позивачем за зустрічним позовом не доведено у чому полягає протиправність дій і ця протиправність стала наслідком значного забруднення цистерни, у якій здійснювалося перевезення, адже в заявці було зазначено вид вантажу, що свідчить про обізнаність позивача і про свідоме прийнятті умов перевезення. Відтак проявивши розумну обачність він міг усвідомлювати про негативні результати перевезення такого виду товару. 
У свою чергу відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає підстави для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків.
Отже, суд приходить до переконання про часткову обґрунтованість зустрічних позовних вимог в сумі 105160 грн, що свідчить про часткове задоволення зустрічного позову. В іншій частині про стягнення 62445,52 грн позов слід відхилити.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При постановлені цього рішення, суд також враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". 
Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Також Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). 
Таким чином, на підставі усього вище викладеного суд прийшов до висновку про часткове задоволення як первісного так і зустрічного позовів.
Втім відповідно до ч.11 ст.238 ГПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.
Тому керуючись положенням зазначеної норми ГПК України суд вважає за необхідне провести зустрічне зарахування частково задоволених за первісним та зустрічним позовами сум, що призводить лише до стягнення з ФОП Горенкової В.Ю. на користь ФОП Коломієць А.С. коштів в сумі 41963,08 грн. 
Що стосується судових витрат на сплату судового збору, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відтак пропорційно до задоволених вимог первісного позову, що у відсотковому відношенні склало 59,71%, з відповідача за первісним позовом підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 1446,42 грн, в іншій частині судовий збір залишаються за позивачем за первісним позовом. Водночас пропорційно до задоволених вимог зустрічного позову, що у відсотковому відношенні склало 62,75%, з відповідача за зустрічним позовом підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 1900,07 грн, в іншій частині судовий збір залишається за позивачем зустрічного позову. При цьому знову ж таки керуючись правилами ч.11 ст.238 ГПК України щодо зарахування зустрічних позовних вимог, лише з ФОП Горенкової В.Ю підлягає відшкодуванню сума судового збору на користь ФОП Коломієць А.С. в розмірі 453,65 грн.
Слід відмітити, що вирішення судових витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено в окремому додатковому рішенні за приписами ГПК України.
Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Первісний позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коломієць Анастасії Сергіївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Горенкової Валерії Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 63196,92 грн та 1446,42 грн - витрат на сплату судового збору.
3. В решті первісного позову щодо стягнення 42656,37 грн відмовити, внаслідок чого 975,98 грн - витрат на сплату судового збору залишити за Фізичною особою-підприємцем Горенковою Валерією Юріївною.
4. Зустрічний позов задовольнити частково.
5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Горенкової Валерії Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Фізичної особи-підприємця Коломієць Анастасії Сергіївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 105160 грн та 1900,07 грн - витрат на сплату судового збору.
6. В решті зустрічного позову щодо стягнення 62445,52 грн відмовити, внаслідок чого 1127,93 грн - витрат на сплату судового збору залишити за Фізичною особою-підприємцем Коломієць Анастасією Сергіївною.
7. Відповідно до ч.11 ст. 238 ГПК України провести зустрічне зарахування частково задоволених за первісним та за зустрічним позовами сум, внаслідок чого:
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Горенкової Валерії Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Фізичної особи-підприємця Коломієць Анастасії Сергіївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 41963,08 грн та 453,65 грн - витрат на сплату судового збору. 
8. Після набрання рішенням законної сили видати наказ відповідно до п. 7 резолютивної частини рішення.
9. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
10. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
11. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 27 квітня 2026 р.

Суддя А.А. Тварковський 

віддрук. прим.:
1 - до справи.