ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 905/828/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючий), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О., 
представників учасників справи:
позивача - Легка О. Ю. (адвокат),
відповідача 1 - не з`явився,
відповідача 2 - Дем`янчук Г. В. (адвокат),
відповідача 3 - Дем`янчук Г. В. (адвокат),
відповідача 4 - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамзалізничпостач"
на рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2025 та
постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамзалізничпостач"
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд"; Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбентопром"; Акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти"; Приватного акціонерного товариства "Завод обважнювачів"
про визнання недійсними договорів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Крамзалізничпостач" (далі - ТОВ "Крамзалізничпостач", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" (далі - ТОВ "Євроенерготрейд", відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбентопром" (далі - ТОВ "Укрбентопром", відповідач 2), Акціонерного товариства "Дашуківські бентоніти" (далі - АТ "Дашуківські бентоніти", відповідач 3) та Приватного акціонерного товариства "Завод обважнювачів" (далі - ПрАТ "Завод обважнювачів", відповідач 4) про:
- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 25.09.2023 № 25/09, укладеного між ТОВ "Євроенерготрейд" та ТОВ "Укрбентопром";
- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 27.09.2023 №27/09, укладеного між ТОВ "Укрбентопром" та АТ "Дашуківські бентоніти";
- визнання недійсним правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог (Акта зарахування [заліку] зустрічних однорідних вимог), вчиненого АТ "Дашуківські бентоніти" в розмірі 3 700 000,00 грн про припинення грошових зобов`язань між АТ "Дашуківські бентоніти" та ПрАТ "Завод обважнювачів", які виникли на підставі договору про поставку глини від 25.09.2015 № К-ДБ-4-0925/1 та договорів про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 та про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 27.09.2023 №27/09.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані договори відступлення права вимоги та Акт зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог є фіктивними у розумінні положень статті 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема, такі, що вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами. Відповідачами в порушення норм чинного законодавства України з метою уникнення сплати боргу за зобов`язанням, яке виникло на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 15.05.2023 у справі № 905/36/25, укладені спірні договори та проведено зарахування зустрічних однорідних вимог.

1.3. За твердженням позивача, укладення спірних договорів відступлення права вимоги, які за своїм змістом суперечать вимогам закону, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання їх недійсними відповідно до статті 234 ЦК України.

1.4. Позивач хоча і не є стороною оспорюваних правочинів, однак внаслідок визнання їх недійсними позивач зможе поновити свої порушені права, як кредитор (стягувач) ПрАТ "Завод обважнювачів", зокрема, відповідач 4 залишиться кредитором АТ "Дашуківські бентоніти", а позивач зможе задовольнити свої вимоги на виконання рішення суду, або за рахунок надходження суми стягнутої заборгованості з АТ "Дашуківські бентоніти" на користь ПрАТ "Завод обважнювачів" відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", або матиме можливість звернутися до суду з заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у порядку статті 336 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі № 905/828/25 (суддя Левшина Г. В.), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 (колегія суддів: Жельне С. Ч., Тихий П. В., Слободін М. М.) відмовлено у задоволенні позовних вимог.

2.2. Судові рішення мотивовані недоведеністю позивачем порушення його прав укладанням оспорюваних правочинів, у яких він не стороною та положення яких не стосуються його прав чи обов`язків, що самостійною підставою для відмови у позові. Також за висновками судів, позивач обрав неефективний спосіб захисту, оскільки визнання недійсними оспорюваних правочинів не призведе до задоволення його вимог, як кредитора та стягнення заборгованості з ПрАТ "Завод обважнювачів", оскільки така заборгованість не є предметом жодного із правочинів, що виключає можливість застосування реституції на користь позивача.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. ТОВ "Крамзалізничпостач" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у цій справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, заяви, клопотання, інші процесуальні питання
4.1.1. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, позивач зазначає пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.1.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували статті 3, 13, 16, 202, 203, 215, 216, 234 ЦК України без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, які викладені у постановах від 30.07.2020 у справі № 670/23/18, від 10.09.2021 у справі № 909/207/20, від 02.09.2022 у справі № 125/2157/19, від 12.09.2023 у справі № 522/21486/18 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 21.09.2022 у справі №908/976/19.

4.1.3. Крім того, ТОВ "Крамзалізничпостач" підставою касаційного оскарження судових рішень у справі, що розглядається, також зазначає пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з огляду на наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини третьої статті 310 цього Кодексу, зокрема, суди не дослідили зібрані у справі докази.

4.1.4. На переконання скаржника, у вирішенні цього спору суди не надали належної оцінки фактичним обставинам спору, зокрема, що позивач із 15.09.2023 є кредитором ПрАТ "Завод обважнювачів" та відповідно має законні очікування на задоволення своїх вимог у виконавчому провадженні з виконання рішення суду у справі № 905/36/25. Поряд із тим, оспорювані позивачем договори про відступлення права вимоги укладені 25.09.2023 та 27.09.2023 між відповідачами, як пов`язаними особами. Позивач звертаючись до суду з позовом обґрунтовував наявність своїх порушених прав тим, що про оспорювані договори, йому стало відомо при зверненні до Господарського суду Донецької області у справі № 905/36/23 із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником в порядку статті 336 ГПК України. Однак порушення прав ТОВ "Крамзалізничпостач" відбулося саме в період укладення оспорюваних договорів та акта зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог, оскільки наслідком вчинення оспорюваних правочинів АТ "Дашуківські бентоніти" (особа, яка має заборгованість перед ПрАТ "Завод обважнювачів") втратила статус "боржника" перед позивачем незважаючи на обмеження встановлені Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Означені дії порушують права позивача (стягувача / кредитора) на законне очікування виконання рішення суду, яке можливо було би виконати за рахунок заборгованості АТ "Дашуківські бентоніти" перед ПрАТ "Завод обважнювачів", оскільки за відсутності порушень вчинених відповідачами отриманий ПрАТ "Завод обважнювачів" дохід був би розподілений у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Тобто, з власності ПрАТ "Завод обважнювачів" (божника позивача) вибула дебіторська заборгованість, а зменшення активів боржника мають безпосередньо негативний вплив на позивача, як стягувача у виконанні рішення суду.

4.1.5. Суди у вирішенні цього спору не врахували, що наведені позивачем обставини є достатніми для кваліфікації їх як фраудаторних та визнання їх недійсним, оскільки є такими, що вчинені на шкоду кредитору (позивачу). У вирішенні цього спору судами не враховані висновки Верховного Суду про те, що визнання недійсним правочину, вчиненого на шкоду кредиторам (фраудаторного правочину) та фактично виконаного (повністю чи частково), слід вважати ефективним способом захисту у справі про банкрутство в тому разі, коли відповідна вимога поєднана із застосуванням правових механізмів, спрямованих на відновлення майнового стану осіб до того стану, який існував до вчинення спірного правочину, наповнення ліквідаційної маси боржника для максимального задоволення вимог кредиторів. Наведене також свідчить про помилковість висновків судів у частині обрання позивачем неефективного способу захисту.

4.1.6. Також на переконання скаржника, суди не дослідили всіх істотних обставин спору та відмовили ТОВ "Крамзалізничпостач" у задоволенні позовних вимог виключно з формальних підстав. Зокрема, судами не надано оцінки викладеним позивачем у позовній заяві підставам для визнання оспорюваних договорів та акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог недійсними. Суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам апеляційної скарги щодо складення АТ "Дашуківські бентоніти" Акта зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог при наявності заборон на відчуження рухомого майна ПрАТ "Завод обважнювачів".

4.2. Доводи інших учасників справи
4.2.1. У відзиві на касаційну скаргу АТ "Дашуківські бентоніти" вказує на безпідставність доводів скаржника та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

4.2.2. ТОВ "Укрбентопром" також подало відзив на касаційну скаргу, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

4.2.3. ТОВ "Євроенерготрейд" (відповідач 1) та ПрАТ "Завод обважнювачів" (відповідач 4) своїм правом на подання відзивів на касаційну скаргу не скористалися.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.05.2023 у справі № 905/36/23 позовні вимоги ТОВ "Крамзалізничпостач" задоволено та стягнуто з ПрАТ "Завод обважнювачів" на користь позивача 582 720,00 грн заборгованості, 90 040,52 грн пені, 98 450,52 грн інфляційних втрат та 11 568,19 грн витрат зі сплати судового збору.

5.2. На виконання рішення Господарський суд Донецької області 13.07.2023 видав відповідний наказ.

5.3. З метою належного виконання рішення суду, ТОВ "Крамзалізничпостач" звернулося до суду в межах справи № 905/36/23 із заявою про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником та просило суд звернути стягнення на грошові кошти АТ "Дашуківські бентоніти", яке має заборгованість перед ПрАТ "Завод обважнювачів" згідно з рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.01.2025 у справі № 925/731/18, в рахунок погашення заборгованості відповідно до рішення Господарського суду Донецької області від 15.05.2023 у справі № 905/36/23.

5.4. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.03.2025 у справі № 905/36/23 заяву ТОВ "Крамзалізничпостач" про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником задоволено. Звернено стягнення на грошові кошти АТ "Дашуківські бентоніти", яке має заборгованість перед ПрАТ "Завод обважнювачів", згідно з рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.01.2025 у справі № 925/731/18, на користь стягувача у розмірі 782 779,23 грн у рахунок погашення заборгованості за рішенням Господарського суду Донецької області від 15.05.2023 у справі № 905/36/23.

5.5. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2025 ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.03.2025 у справі №905/36/23 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Крамзалізничпостач" про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником.

5.6. Постановою Верховного Суду від 21.07.2025 постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2025 у справі № 905/36/23 скасовано, а справу передано до Східного апеляційного господарського суду для здійснення нового апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Донецької області від 04.03.2025 у цій справі.

5.7. За результатами нового апеляційного розгляду справи № 905/36/23 постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2025, яка залишена без змін поставою Верховного Суду від 10.11.2025, ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.03.2025 у справі № 905/36/23 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Крамзалізничпостач" про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником.

5.8. Звертаючись до суду з позовом ТОВ "Крамзалізничпостач" зазначає, що заборгованість стягнута за рішенням суду залишається не погашеною та становить 782 779,23 грн. Під час розгляду заяви позивачу стало відомо про укладення між ТОВ "Євроенерготрейд" та ТОВ "Укрбентопром" договору від 25.09.2023 № 25/09 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 та у подальшому, укладення між ТОВ "Укрбентопром" та АТ "Дашуківські бентоніти" договору від 27.09.2023 № 27/09 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21; складення АТ "Дашуківські бентоніти" Акта зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог від 27.09.2023 на суму 3 700 000,00 грн в частині припинення грошових зобов`язань між АТ "Дашуківські бентоніти" та ПрАТ "Завод обважнювачів".

5.9. Суди також встановили, що згідно з рішенням Господарського суду Донецької області 29.11.2022 у справі № 905/599/22, стягнуто з ПрАТ "Завод Обважнювачів" на користь ТОВ "Євроенерготрейд" 6 665 093,71 грн заборгованості за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ- ЕЕ-11/10/21.

5.10. Згідно з рішенням Господарського суду Донецької області від 07.03.2024 у справі № 905/42/24 стягнуто з ПрАТ "Завод Обважнювачів" на користь ТОВ "Євроенерготрейд" 577 905,80 грн інфляційних втрат і 3 % річних у сумі 194 293,97 грн у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 в частині оплати поставленої електричної енергії та рішення Господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі № 905/599/22.

5.11. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.11.2019 у справі № 925/731/18, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 та постановою Верховного Суду від 09.04.2020 задоволено позов ПрАТ "Завод Обважнювачів"; стягнуто з АТ "Дашуківські бентоніти" на користь ПрАТ "Завод Обважнювачів" 5 281 004,16 грн основного боргу на підставі договору поставки глини від 25.09.2015 № К-ДБ-4-0925/1.

5.12. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.01.2025 у справі № 925/731/18 заяву АТ "Дашуківські бентоніти" від 06.08.2020 про перегляд рішення Господарського суду Черкаської області від 04.11.2019 за нововиявленими обставинами задоволено частково. Рішення від 04.11.2019 змінено. Позов ПрАТ "Завод Обважнювачів" задоволено частково. Стягнуто з АТ "Дашуківські бентоніти" на користь ПрАТ "Завод Обважнювачів" 3 391 501,87 грн основного боргу за договором від 25.09.2015 № К-ДБ-4-0925/1 та 50 872,53 грн на відшкодування сплаченого судового збору. У решті вимог у позові відмовлено.

5.13. Господарський суд Черкаської області ухвалою від 10.04.2025 у справі № 925/731/18 визнав таким, що не підлягає виконанню повністю наказ господарського суду Черкаської області від 10.03.2020р., виданий на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 04.11.2019 у справі № 925/731/18.

5.14. Щодо відступлення права вимоги за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 (заборгованість за яким є предметом судового розгляду у справі № 905/599/22) на користь ТОВ "Укрбентопром", суди встановили такі фактичні обставини спору.

5.15. 25.09.2023 між ТОВ "Євроенерготрейд" (як первісний кредитор) та ТОВ "Укрбентопром" (як новий кредитор) укладений договір № 25/09 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21, за умовами якого:
- боржник - споживач за договором про постачання електричної енергії, право вимоги до якого відступається за цим договором, а саме: ПрАТ "Завод обважнювачів" (1.1.1);
- заборгованість - частина невиконаних боржником грошових зобов`язань перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов договору про постачання електричної енергії, розмір якої визначено в пункті 2.2 цього договору та підтверджується рішенням господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі № 905/599/22, яке набрало законної сили (1.1.2);
- ціна договору - певна сума грошових коштів, що передається новим кредитором первісному кредитору, як оплата за набуття права вимоги за цим договором, розмір якої визначається сторонами в порядку та на умовах, передбачених цим договором (1.1.5);
- документація - оригінали та/або засвідчені копії документів, що стосуються заборгованості боржника, які підтверджують дійсність та наявність права вимоги первісного кредитора до боржника, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника, щодо погашення заборгованості (1.1.7);
- первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки встановлені цим договором (2.1);
- розмір заборгованості боржника, що відступається, становить 3700 000 грн, що є частиною від усієї суми заборгованості боржника перед первісним кредитором, яка становить 6 665 093,71 грн (2.2);
- право вимоги переходить до нового кредитора з моменту здійснення новим кредитором перед первісним кредитором першого платежу за відступлення права вимоги (ціни договору) згідно з пункті 4.2 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржника стосовно заборгованості, про що між первісним кредитором та новим кредитором складається акт приймання-передачі права вимоги (3.1.3);
- первісний кредитор зобов`язується протягом п`яти календарних днів з моменту переходу до нового кредитора права вимоги надіслати боржнику письмові повідомлення про відступлення новому кредитору права вимоги. Підтвердженням належного повідомлення боржника про відступлення первісним кредитором права вимоги новому кредитору є реєстр відправленої кореспонденції, описи вкладення у цінний лист та докази надіслання таких відправлень (3.1.5);
- ціна договору складає 3 700 000 грн (без ПДВ), ціна договору відповідає розміру заборгованості, що відступається за цим договором (4.1);
- новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору, за таким графіком: перший платіж у розмірі 925 000 грн - до 01.10.2023; наступний платіж у розмірі 925 000 грн - протягом одного року, починаючи з 01.10.2023 рівними щомісячними платежами по 77 085,34 грн; залишок несплаченої ціни договору у розмірі 1 850 000 грн - протягом десяти років, починаючи з 01.10.2024; останній платіж має бути сплачений новим кредитором на користь первісного кредитора не пізніше 01.10.2034 (4.2);
- у випадку порушення строків оплати по кожному окремому платежу первісний кредитор має право розірвати договір про відступлення права вимоги шляхом направлення поштового повідомлення про порушення умов договору про відступлення права вимоги, при цьому договір вважається фактично розірваним на наступний день з моменту отримання такого повідомлення або на одинадцятий день з моменту відправлення такого повідомлення, при цьому новий кредитор несе відповідальність за отримання такого повідомлення (4.5);
- в день переходу права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає за актом приймання-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору, документи, що підтверджують право вимоги; новий кредитор має право запитувати у первісного кредитора додаткову інформацію або документи, що стосуються відступленого права вимоги, порядок та строки надання такої інформації узгоджуються окремо між новим кредитором та первісним кредитором (5.1, 5.2);
- договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (10.1);
- новий кредитор може відступити або передати всі або будь-які права, вигоду та зобов`язання за цим договором третім особам з моменту набуття ним права вимоги згідно з пунктом 3.1.3 договору (11.2).

5.16. За змістом акта прийому-передачі документів від 25.09.2023 до від 25.09.2023 № 25/09, ТОВ "Євроенерготрейд" передало ТОВ "Укрбентопром" судову копію рішення Господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі № 905/599/22 (оригінал), договір про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 та додатки до нього (копія).

5.17. У період з 27.09.2023 до 07.10.2024 новий кредитор (ТОВ "Укрбентопром") перерахував на користь первісного кредитора (ТОВ "Євроенерготрейд") грошові кошти у розмірі 1 850 024,08 грн.

5.18. Щодо відступлення права вимоги за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 на користь АТ "Дашуківські бентоніти", суди встановили такі фактичні обставини.

5.19. 27.09.2023 між ТОВ "Укрбентопром" (як первісний кредитор) та АТ "Дашуківські бентоніти" (як новий кредитор) укладений договір № 27/09 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021, за умовами якого:
- боржник - споживач за договором про постачання електричної енергії, право вимоги до якого відступається за цим договором, а саме: ПрАТ "Завод обважнювачів" (1.1.1);
- заборгованість - частина невиконаних боржником грошових зобов`язань перед ТОВ "Євроенерготрейд" у частині залишку суми заборгованості відповідно до умов договору про постачання електричної енергії, розмір якої визначено в пункті 2.2 цього договору та підтверджується рішенням Господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі № 905/599/22, яке набрало законної сили, право вимоги на яку перейшло до первісного кредитора на підставі договору від 25.09.2023 № 25/09 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 та квитанції про оплату на суму 925 000 грн (1.1.2);
- ціна договору - певна сума грошових коштів, що передається новим кредитором первісному кредитору, як оплата за набуття права вимоги за цим договором, розмір якої визначається сторонами в порядку та на умовах, передбачених цим договором (1.1.4);
- документація - оригінали та/або засвідчені копії документів, що стосуються заборгованості боржника, які підтверджують дійсність та наявність права вимоги первісного кредитора до боржника, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника, щодо погашення заборгованості (1.1.2),
- первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки встановлені цим договором (2.1);
- розмір заборгованості боржника, що відступається, становить 3 700 000 грн (2.2);
- право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржника стосовно заборгованості, про що між первісним кредитором та новим кредитором складається акт приймання-передачі права вимоги (3.1.3);
- первісний кредитор зобов`язується протягом п`яти календарних днів з моменту переходу до нового кредитора права вимоги надіслати боржнику письмові повідомлення про відступлення новому кредитору права вимоги; підтвердженням належного повідомлення боржника про відступлення первісним кредитором права вимоги новому кредитору є реєстр відправленої кореспонденції, описи вкладення у цінний лист та докази надіслання таких відправлень (3.1.5);
- ціна договору складає 3 700 000 грн (без ПДВ), ціна договору відповідає розміру заборгованості, що відступається за цим договором (4.1);
- новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору, протягом десяти років, починаючи з 01.10.2023; останній платіж має бути сплачений новим кредитором на користь первісного кредитора не пізніше 01.10.2033 (4.2);
- у випадку порушення строків оплати по кожному окремому платежу первісний кредитор має право розірвати договір про відступлення права вимоги шляхом направлення поштового повідомлення про порушення умов договору про відступлення права вимоги, при цьому договір вважається фактично розірваним на наступний день з моменту отримання такого повідомлення або на одинадцятий день з моменту відправлення такого повідомлення, при цьому новий кредитор несе відповідальність за отримання такого повідомлення (4.5);
- в день переходу права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає за актом приймання-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору, документи, що підтверджують право вимоги. Новий кредитор має право запитувати у первісного кредитора додаткову інформацію або документи, що стосуються відступленого права вимоги, порядок та строки надання такої інформації узгоджуються окремо між новим кредитором та первісним кредитором (5.1, 5.2);
- договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (10.1);
- новий кредитор може відступити або передати всі або будь-які права, вигоду та зобов`язання за цим договором третім особам з моменту набуття ним права вимоги згідно з пунктом 3.1.3 договору (11.2).

5.20. 5.16. За змістом акта прийому-передачі документів від 27.09.2023 до договору від 27.09.2023 № 27/09 ТОВ "Укрбентопром" передало АТ "Дашуківські бентоніти": договір відступлення № 25/09; договір про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 з додатками; квитанцію про оплату на суму 925 000 грн до договору відступлення № 25/09; рішення Господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі № 905/599/22.

5.21. АТ "Дашуківські бентоніти" перерахувало на користь ТОВ "Укрбентопром" 05.03.2025 та 06.03.2025 грошові кошти в сумі 800 000 грн.

5.22. Щодо Акта зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог від 27.09.2023, суди встановили такі фактичні обставини спору.

5.23. Згідно з Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2024 на суму 3 700 000,00 грн, складеним АТ "Дашуківські бентоніти" зараховано зустрічні однорідні грошові вимоги між ПрАТ "Завод Обважнювачів" та АТ "Дашуківські бентоніти" за такими зобов`язаннями:
- ПрАТ "Завод обважнювачів" перед АТ "Дашуківські бентоніти" за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21, на підставі договорів відступлення права вимоги № 25/09, № 27/09;
- АТ "Дашуківські бентоніти" перед ПрАТ "Завод обважнювачів" за договором про поставку глини від 25.09.2015 № К-ДБ-4-0925/1.

5.24. На обґрунтування позовних вимог ТОВ "Крамзалізничпостач" вказувало на те, що передача права вимоги за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 суперечить вимогам статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" щодо розрахунків за електричну енергію виключно на рахунок із спеціальним режимом. Отже, передача права вимоги за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/2021 щодо стягнення заборгованості за поставлену в електричну енергію в сумі 3 700 000,00 від усієї суми заборгованості від ТОВ "Євроенерготрейд" до ТОВ "Укрбентопром" та відповідно до АТ "Дашуківські бентоніти" є незаконною, оскільки матиме своїм наслідком необхідність сплати ПрАТ "Завод обважнювачів" за спожиту електричну енергію не постачальнику на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а іншій особі - АТ "Дашуківські бентоніти". Наведене, на переконання позивача свідчить про недійсність оспорюваних договорів відступлення права вимоги.

5.25. Також позивач вказував про те, що за спірними договорами відступлення права вимоги не було передано Актів приймання-передачі електричної енергії, які є первинними документами та підтверджують суму заборгованості, що, на думку ТОВ "Крамзалізничпостач" свідчить про відсутність переходу прав та обов`язків за Договором від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/2021 до правонаступників.

5.26. Крім того, позивач стверджував про те, що на дату укладення договорів відступлення права вимоги та Акта зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог були наявні обтяження на все рухоме майно ПрАТ "Завод обважнювачів", що додатково свідчить про неможливість укладення спірних правочинів.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.1.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. Причиною виникнення спору в цій справі є наявність / відсутність правових підстав для визнання недійсними договорів відступлення права вимоги та акта (заліку) зарахування зустрічних однорідних вимог.

7.2. Предметом касаційного оскарження є рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

7.3. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.4. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.5. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.6. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів >правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

7.7. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.8. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

7.9. Так, скаржник вказує про неврахуванням судами першої та апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах, зазначених в пункті 4.1.2 цієї постанови. Також скаржник звертає увагу Суду на невиконання судами попередніх інстанцій при новому розгляду справи вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції у цій справі.

7.10. У вирішенні поставлених скаржником питань Суд зазначає, що відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

7.11. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

7.12. Відповідно до положень частини першої статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

7.13. Реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

7.14. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

7.15. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

7.16. Положення частини другої статті 16 ЦК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину.

7.17. ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

7.18. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

7.19. Згідно з положеннями частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

7.20. У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

7.21. Близький за змістом правовий висновок сформований, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.

7.22. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

7.23. Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у статтях 3, 627 ЦК України, статтях 6, 43 Господарського кодексу України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації. Такий висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20.

7.24. Отже, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18.

7.25. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

7.26. Таким чином, виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

7.27. Крім того особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

7.28. При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

7.29. Поряд з цим Верховним Судом також зазначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства (постанови Верховного Суду від 22.10.2023 у cправі № 917/1531/21, від 12.12.2023 у справі № 906/564/19, від 30.04.2024 у справі № 910/7464/23, від 24.06.2025 у справі № 902/1106/24, від 11.02.2026 у справі № 916/3920/24).

7.30. Як вже зазначено вище та встановили суди, позивач звернувся з позовом у цій справі, посилаючись на те що оспорювані ним договори відступлення права вимоги та Акт зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог є фіктивними у розумінні положень статті 234 ЦК України, зокрема, такі, що вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами. Відповідачами в порушення норм чинного законодавства України, з метою уникнення сплати боргу перед позивачем за зобов`язанням, яке виникло на підставі рішення Господарського суду Донецької області від 15.05.2023 у справі № 905/36/25, укладені спірні договори та проведені зарахування зустрічних однорідних вимог.

7.31. На обґрунтування порушеного права, як заінтересованої особи, позивач вказував на те, що він є кредитором ПрАТ "Завод обважнювачів" та відповідно має законні очікування на задоволення своїх вимог у виконавчому провадженні з виконання рішення суду у справі № 905/36/25. Внаслідок укладенні оспорюваних правочинів АТ "Дашуківські бентоніти" (особа, яка має заборгованість перед ПрАТ "Завод обважнювачів") втратила статус "боржника" у розумінні положень статті 336 ГПК України перед позивачем.

7.32. Зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, слідує, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, встановили, що позивач не є стороною оспорюваних правочинів. Позов у цій справі фактично ініційовано з тих підстав, що спірні правочини перешкоджають задоволенню заяви ТОВ "Крамзалізничпостач" про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником, яка була ініційована та подана товариством на розгляд суду в межах справи № 905/36/23 в лютому 2025 року.

7.33. Суди надали оцінку доводам позивача та встановили, що заборгованість ПрАТ "Завод обважнювачів" перед ТОВ "Крамзалізничпостач" не є предметом жодного із оспорюваних правочинів, а тому, застосування реституції у разі задоволення вимог цього позову не матиме прямим наслідком отримання позивачем від ПрАТ "Завод обважнювачів" стягнуту за рішенням суду у справі № 905/36/25 заборгованість. 

7.34. У означених висновках суди врахували також те, що у розгляді заяви ТОВ "Крамзалізничпостач" в межах справи № 905/36/23 не було встановлено наявності заборгованості АТ "Дашуківські бентоніти" перед ПрАТ "Завод обважнювачів".

7.35. Тобто фактично, як встановлено судами, пред`явленням позову у цій справі позивач лише прагне домогтися переглянути рішення у справі № 905/36/23 щодо розгляду заяви ТОВ "Крамзалізничпостач" про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником.

7.36. Водночас за відсутності у сторін договорів про відступлення права вимоги від 25.09.2023 № 25/09 та від 27.09.2023 № 27/09 будь-яких грошових зобов`язань перед ТОВ "Крамзалізничпостач", суди і дійшли висновків щодо недоведеності позивачем, як заінтересованою особою, порушеного цивільного права або інтересу внаслідок укладення між відповідачами оспорюваних правочинів.

7.37. З наведених вище підстав колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду зазначених в пункті 4.1.2 цієї постанови, зокрема, щодо дослідження підстав недійсності договорів, обставин, які підлягають врахуванню у вирішенні вимог заінтересованої сторони про визнання недійсним фраудаторного правочину, у т.ч. і щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту.

7.38. У контексті доводів касаційної скарги Суд вважає за необхідне звернутися до висновків, які викладені у постанові від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24 у якій Велика Палата Верховного Суду вирішувала питання щодо можливості оскарження фраудаторного правочину третьою особою (не стороною правочину) та чи відповідає належному способу захисту прав чи інтересів відповідного кредитора вимога про визнання правочину недійсним (без її поєднання з вимогою про витребування майна, переданого на виконання такого правочину).

7.39. У наведеній справі у постанові від 04.02.2026 Велика Палата Верховного Суду сформувала, зокрема, такий висновок: "Позивач, який не був стороною оспорюваного правочину, вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)".

7.40. При цьому Велика Палата Верховного Суду також зазначила про те, що власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою своїх прав. Оскільки за захистом своїх невизнаних, оспорених або порушених прав має насамперед звертатися особа, чиї права не визнаються, оспорюються або порушуються. У цьому випадку такою особою, безумовно, є кредитор - стягувач у виконавчому провадженні.

7.41. Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові також зазначила, що у разі звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору третьої особи (не сторони договору) з метою захисту прав та інтересів кредитора вимога про визнання недійсним фраудаторного правочину є належним та ефективним способом захисту, оскільки кредитор зазвичай зацікавлений у поверненні йому грошових коштів, а не майна, яке в подальшому слід буде відчужувати для отримання цих коштів.
Водночас слід враховувати, що презумпція правомірності правочину може бути спростована тільки вагомими доказами, які у своїй сукупності засвідчують шкідливість вчиненого правочину, вживання права на зло.
В свою чергу, пункт 5 частини третьої статті 162 ГПК України покладає саме на позивача обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.
Оскаржуючи правочин з підстав його фраудаторності, позивач повинен навести вагомі докази того, що майно було відчужене, наприклад, за явно заниженою ціною, або взагалі безвідплатно, тобто що відчужувач не набув у зв`язку з таким продажем майнових благ.

7.42. Вирішуючи спір у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, дослідивши подані сторонами докази та надавши їм належну правову оцінку, встановили відсутність у ТОВ "Євроенерготрейд", ТОВ "Укрбентопром", АТ "Дашуківські бентоніти" кредиторської заборгованості перед позивачем, а тому дійшли заснованого на вимогах закону висновку про недоведеність позивачем обставин укладення відповідачами оспорюваних правочинів з метою завдання шкоди майновим правам позивача та з метою уникнення виконання судового рішення.

7.43. Суд у вирішенні спірних питань поставлених скаржником враховує те, що звертаючись до суду з ТОВ "Крамзалізничпостач" посилається на те, що оспорювані правочини є такими, що спрямовані на шкоду його майновим правам та інтересам у виконанні судового рішення у справі № 905/36/23 боржником у якому перед позивачем (кредитором) є ПрАТ "Завод обважнювачів", а не відповідачі 1, 2, 3, як сторони оспорюваних ним договорів відступлення права вимоги від 25.09.2023 № 25/09 та від 27.09.2023 № 27/09. Як вже зазначено, будь-яких обставин та фактів щодо наявності у ТОВ "Євроенерготрейд", ТОВ "Укрбентопром", АТ "Дашуківські бентоніти" кредиторської заборгованості перед позивачем останній не довів, а судами не встановлено. 

7.44. Водночас наявність у ПрАТ "Завод обважнювачів" кредиторської заборгованості перед позивачем, яка підтверджена судовими рішеннями у справі № 905/36/23 не є достатньою обставиною для кваліфікації оспорюваних правочів як фраудаторних та визнання їх недійсними, оскільки обставини, що дають змогу кваліфікувати правочин як такий, що вчинений на шкоду кредитору, мають перевірятися у сукупності, а кожна окрема обставина сама по собі не спричиняє фраудаторність. Водночас за встановлених судами фактичних обставин цього спору в спірних відносинах згідно з судовими рішеннями у справах № 905/599/22, 905/42/24, № 925/731/18, ТОВ "Євроенерготрейд" та АТ "Дашуківські бентоніти" також є кредиторами ПрАТ "Завод обважнювачів".

7.45. Як неодноразово наголошував Верховний Суд, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.46. У вирішенні доводів скаржника колегія Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

7.47. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.48. Суд касаційної інстанції зауважує, що наведені скаржником висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у зазначених вище справах, містять загальний характер ознак фраудаторності правочинів, загальні висновки щодо встановлення та доведення обставин у вирішенні вимог заінтересованої особи про визнання правочину недійсним, тощо.

7.49. У вирішенні доводів касаційної скарги Суд враховує те, що у цій справі позивач заявив вимоги про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги та одностороннього правочину щодо зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог, як заінтересована особа зазначаючи обґрунтовуючи порушення свого права та інтересу тим, що він є кредитором відповідача 4 та відповідно має законні очікування на задоволення своїх вимог у виконавчому провадженні з виконання рішення суду у справі № 905/36/25, шляхом реалізації свого права на подання заяви у порядку статті 336 ГПК України.

7.50. Разом із тим, у справі № 670/23/18 предметом спору були вимоги про визнання недійсним договору відступлення права за договором іпотеки. При цьому висновки Верховного Суду у постанові від 30.07.2020 у цій справі стосуються правильності застосування судами положень статті 202 ЦК України. Зокрема, за висновками Верховного Суду, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

7.51. У справі № 909/207/20 предметом спору були вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. Підставою позовних вимог було визначено те, що оспорюваний правочин вчинений представником з перевищенням повноважень.

7.52. У справі № 125/2157/19 предметом спору були вимоги про визнання договорів недійсними та поділ спільного майна подружжя. Підставою позовних вимог визначено те, що спірне майно було придбане в період перебування сторін у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач усупереч положенням статті 65 Сімейного кодексу України відчужив транспортні засоби на власний розсуд, без згоди позивачки, а тому майно підлягає поверненню у спільну власність подружжя, а на користь позивачки підлягає стягненню 1/2 частка ринкової вартості цього майна. У постанові від 02.09.2022 Верховний Суд викладав висновки щодо застосування статті 369 ЦК України та частин третьої, четвертої статті 60 СК України та зазначив, що відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину.

7.53. У справі № 522/21486/18 предметом спору були вимоги про поновлення строку звернення до суду з позовом; визнання недійсним договору дарування; скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; скасування державну реєстрацію рішення суду, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу та визнано право власності спільної часткової власності; визнання недійсним договору купівлі-продажу; визнання недійсним іпотечного договору та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позивач є заінтересованою особою, яка не була стороною оспорюваних правочинів. У постанові від 12.09.2023 Верховний Суд викладав загальні висновки щодо застосування статей 3, 13, 16 ЦК України. Однак скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції виходив із того, що апеляційний суд не врахував, що позивач є кредитором відповідача згідно рішенням суду, а тому зробив передчасний висновок про те, що позивач не довів порушення своїх прав з боку відповідача як боржника, який має борг перед позивачем, відчуженням належного йому майна.

7.54. У справі № 905/1227/17 предметом спору були вимоги про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання вчинити певні дії. Підставою позовних вимог визначено порушення положень частини п`ятої статті 63 Закону України «Про освіту», частини другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» та незаконна передача в оренду приміщень державного навчального закладу для здійснення діяльності, що не пов`язана з навчально-виховним процесом.

7.55. У справі № 363/1834/17 позивач звернувся з позовом про визнання недійсними умов кредитного договору про встановлення додаткової плати за управління кредитом та про надання кредиту в іноземній валюті. Вважав, що ці умови є несправедливими та мають ознаки нечесної підприємницької практики. Крім того, просив визнати дії банку зі стягнення плати за управління кредитом неправомірними та зобов`язати його перерахувати заборгованість позивача.

7.56. У справі № 916/1415/19 предметом спору були вимоги про визнання договорів припиненими. У постанові від 19.01.2021 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору; звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору припиненим, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом припинення прав орендодавця на одержання орендної плати; водночас відповідно до абзацу другого частини другої статті 20 ГК України у цьому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача.

7.57. У справі № 522/1528/15-ц предметом спору були вимоги про визнання договору поруки припиненим та про визнання договору поруки частково недійсним. У постанові від 26.01.2021 Велика Палата Верховного Суду викладала висновки щодо застосування статей 15,16, 553, 599, 1049, 1054 ЦК України та зазначила, що саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення; ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

7.58. У справі № 209/3085/20 предметом спору були вимоги про поділ спільної сумісної власності подружжя на неподільну річ. 

7.59. У справі № 910/3009/18 предметом спору були вимоги про визнання протиправними дій Правління Національного Банку України та скасування постанови Правління Національного Банку України.

7.60. У справі № 904/5726/19 предметом спору були вимоги про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. 

7.61. У справі № 908/976/19 в межах справи про банкрутство предметом спору були вимоги про визнання недійсними результатів аукціону, протоколу, акта, договору купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності та здійснення державної реєстрації. У постанові від 21.09.2022 Велика Палата Верховного Суду викладала висновки щодо застосування частини другої статті 388 ЦК України під час вирішення питання витребування (повернення) майна, яке було продане під час процедури банкрутства.

7.62. Відтак, саме лише посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах у від 30.07.2020 у справі № 670/23/18, від 10.09.2021 у справі № 909/207/20, від 02.09.2022 у справі № 125/2157/19, від 12.09.2023 у справі № 522/21486/18 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, не свідчить про те, що їх помилково не було враховано судами першої та апеляційної інстанції, оскільки підстави касаційного оскарження повинні бути логічними (тобто доводи скаржника мають бути безпосередньо спрямовані на спростування саме тих висновків, які суди попередніх інстанцій поклали в основу своїх рішень. 

7.63. Водночас, у жодній із наведених скаржником справ предметом спору не були вимоги позивача як заінтересованої особи заявлені про визнання недійсним (фраудаторним) оспорюваного правочину до осіб, які не є боржниками позивача.

7.64. Аналіз висновків, зроблених судами попередніх інстанцій у справі № 905/828/25, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність цим висновкам, викладеним у наведених вище справах, а зроблені судами з урахуванням сукупності обставин, встановлених у справі, що розглядається.

7.65. Звідси, ураховуючи критерії подібності наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, означені скаржником справи та справа, у якій подано касаційну скаргу (№ 905/828/25), не є подібними, оскільки різняться за змістом спірних правовідносин, предметами та підставами позову, суб`єктним складом та характером спірних правовідносин, а тому висновки щодо застосування норм права, які викладені у означених постановах Верховного Суду не можуть бути релевантними до правовідносин, у цій справі, що розглядається. 

7.66. З огляду на викладене, посилання скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які зазначена в розділі 4 цієї постанови, не знайшла свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, адже судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.

7.67. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.

7.68. Отже, Верховний Суд, з врахуванням доводів, які викладені у касаційній скарзі, дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

7.69. Стосовно підстави касаційного оскарження, визначеної відповідачем з посиланням на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України в його взаємозв`язку з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, Суд зазначає таке.

7.70. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.71. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.72. Така правова позиція є послідовною та сталою, і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах: від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19; від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, від 02.12.2021 у справі № 922/3363/20, від 16.12.2021 у справі № 910/18264/20; від 13.01.2022 у справі № 922/2447/21.

7.73. Проте, як вже зазначалося вище, підстава касаційного оскарження (пункт 1, частини другої статті 287 ГПК України), наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку не отримала свого підтвердження.

7.74. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин.

7.75. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

7.76. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
8.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишити без задоволення.

9. Судові витрати
9.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамзалізничпостач" на рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 905/828/25 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крамзалізничпостач" на рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 905/828/25 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 905/828/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова