Справа № 420/6518/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Гур`євої К.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), 18 Регіональної військово-лікарської комісії (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 2; код ЄДРПОУ 07825318) про визнання протиправними та скасування наказів №55 від 24.02.2022 року, №554 від 19.09.2023 року та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), 18 Регіональної військово-лікарської комісії (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 2; код ЄДРПОУ 07825318) про визнання протиправними та скасування наказів №55 від 24.02.2022 року, №554 від 19.09.2023 року та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 16.03.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, витребувано у Військової частини НОМЕР_2 наказ командира військової частини НОМЕР_2 №55 від 24.02.2022 року, №554 від 19.09.2023 року, №238 від 26.08.2025 року.
15.04.2026 року після отримання відзиву на позовну заяву позивачкою надано заяву про зміну предмету позову, згідно якого вона просила суд:
визнати протиправним та скасувати окреме положення індивідуального акту, а саме пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 55;
визнати протиправним та скасувати окремі положення індивідуального акту, а саме підпункти 4.1., 4.2., 4.3. пункту 4, пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 19.09.2023 № 554; 
визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт, а саме наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 30.07.2025 № 481;
визнати протиправним та скасувати окремі положення індивідуального акту, а саме наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.08.2025 № 238, в частині вважати штаб-сержанта ОСОБА_2 таким, що не повернувся із відпустки за сімейними обставинами до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 поблизу населеного пункту Кримське, а його смерть: Ні, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини);
зобов`язати військову частину НОМЕР_4 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) вжити заходів до встановлення належного причинного зв`язку смерті штаб-сержанта ОСОБА_2 з військовою службою (захистом Батьківщини) та: 
привести акт службового розслідування у відповідність до вимог пунктів 3, 4 розділу V. Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371; 
привести наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.08.2025 № 238 у відповідність підпункту 17 пункту 20 розділу XI Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280; 
видати Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), за формою наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 та направити документи, визначені у пункті 21.25. глави 21 розділу II цього Положення, до 18 Регіональної військово-лікарської комісії (код ЄДРПОУ: 07825318); 
видати оновлені грошовий атестат штаб-сержанта ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме військової частини НОМЕР_4 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо нарахування та зарахування (депонування) на депозитний рахунок ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) грошового забезпечення за період з 01.02.2022 до 29.07.2025, а також:
додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень за період з 24.02.2022 по 13.04.2022, тобто безпосередню участь у бойових діях, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; 
щомісячної додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень за період з 14.04.2022 по 24.01.2024, тобто перебування в полоні. 
зобов`язати військову частину НОМЕР_4 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) вчинити певні дії в межах компетенції, а саме нарахувати та зарахувати на депозитний рахунок ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) грошове забезпечення за період з 01.02.2022 до 29.07.2025, а також: 
додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень за період з 24.02.2022 по 13.04.2022, тобто безпосередню участь у бойових діях, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; 
щомісячної додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень за період з 14.04.2022 по 24.01.2024, тобто перебування в полоні.
Ухвалою від 18.06.2026 року прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову у справі.
В обґрунтування змінених позовних вимог та у відповіді на відзив зазначено, що позивачка є донькою ОСОБА_2 , який у період з 24.02.2022 року по 24.01.2024 року перебував на військовій службі, а саме у період з 24.02.2022 року по 12.04.2022 року здійснював захист міста Маріуполь, а з 12.04.2022 року по 24.01.2024 року – перебував у полоні. Натомість, службові документи щодо проходження військової служби ОСОБА_2 містять відомості, які не відповідають фактичним обставинам, що вплинуло на виплату йому належного грошового забезпечення, а також визначення підстав звільнення з військової служби та її проходження. Таким чином, позивачка вважає протиправними окремі пункти службових актів (наказів), оскільки:
по-перше, відповідно до приписів частини четвертої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, під час прямування до місця служби після відпустки. Зазначене положення прямо свідчить про те, що період повернення до місця служби є складовою виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби. З урахуванням розпорядку дня військової частини, який відповідно до статті 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлюється командиром військової частини, штаб-сержант ОСОБА_2 об`єктивно мав прибути до місця служби (військової частини НОМЕР_2 ) орієнтовно на початок службового часу, тобто близько 09 год. 00 хв. 24 лютого 2022 року;
по-друге, невихід на службу без поважних причин є самостійною правовою категорією, яка відрізняється за своїм змістом і правовими наслідками від самовільного залишення військової частини або місця служби та не охоплюється диспозицією пункту 15 розділу І Порядку № 260, що регулює виключно безспірні випадки самовільного залишення частини або місця служби;
по-третє, станом на дату видання оскаржуваного наказу (19.09.2023) відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, правові підстави для прийняття рішень, передбачених пунктом 4 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 19.09.2023 № 554, були відсутні;
по-четверте, слід звернути увагу на тривалість проведення службового розслідування, яка фактично становила один день, що саме по собі викликає обґрунтовані сумніви щодо його повноти та об`єктивності. При цьому відповідно до пункту 13 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі – Порядок № 608), строк проведення службового розслідування становить до одного місяця, що передбачає необхідність всебічного, повного та неупередженого з`ясування всіх обставин;
по-п`яте, військова частина НОМЕР_2 як орган військового управління, на який покладено обов`язок забезпечення належного правового статусу військовослужбовця на всіх етапах (участі в заходах, пов`язаних із захистом Батьківщини, полону, загибелі), починаючи з 24.02.2022 і до 30.07.2025, тобто видання оскаржуваного наказу, не вжила належних заходів для збору доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення питання про наявність чи відсутність в його діях правопорушення. Отже, проведене службове розслідування не відповідає критеріям повноти, всебічності та об`єктивності, встановленим Порядком № 608, що свідчить про незаконність і необґрунтованість прийнятих за його результатами рішень.
Представник відповідача Військової частини НОМЕР_4 надав відзив на позовну заяву, де наголосив, що відповідно до наказу командира від 18.02.2022 № 49 20.02.2022 штаб- сержанту ОСОБА_2 було надано відпустку за сімейними обставинами, яку ОСОБА_2 проводив у місті Маріуполь Донецької області терміном з 20.02.2022 по 23.02.2022. Тобто, ОСОБА_2 повинен був не пізніше 23.02.2022 вибути з відпустки та вже не пізніше 24.02.2022 прибути у місце розташування військової частини. У зв`язку з неприбуттям вчасно до місця розташування військової частини відповідно до наказу №55 від 24.02.2022 ОСОБА_2 був визнаний таким, що не повернувся з відпустки, та йому були припиненні всі види забезпечення з 24.02.2022. 
Окремо вказано, що перебування на службі у період до 12.04.2022 року та у полоні до 24.01.2024 року здійснювалось у межах перебування на службі військової частини НОМЕР_8 .
Смерть штаб – сержанта ОСОБА_2 не пов`язана з проходженням ним служби чи виконання обов`язків військової служби, що підтверджено за результатами проведення службового розслідування. 
Як результат, не переконання відповідача, командуванням військової частини НОМЕР_2 не було допущено жодних порушень законодавства та нормативних документів. Командування військової частини НОМЕР_2 не мало право проводити будь-які виплати та нарахування ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що він не повернувся з відпустки своєчасно. А з урахуванням того факту, що ОСОБА_2 , як гідний громадянин та військовослужбовець під час повномасштабного військового вторгнення з боку Російської Федерації приймав активну участь у відбитті цієї агресії вже у складі іншої військової частини та виконував бойові завдання командування військової частини НОМЕР_8 , саме командування цієї військової частини і повинно було скласти та надати відповідні документи з метою поновлення прав ОСОБА_2 .
Інші учасники справи заяв по суті не надали.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).
За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 01.02.2022 № 28-РС штаб-сержанта ОСОБА_2 призначено на посаду техніка 1 мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 , яка на той час дислокувалася в селі Кримське Сіверськодонецького району Луганської області. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 штаб-сержанту ОСОБА_2 від 18.02.2022 року №49 було надано відпустку за сімейними обставинами, яку ОСОБА_2 проводив у місті Маріуполь Донецької області, разом з ОСОБА_3 
24 лютого 2022 року близько 05:00, у зв`язку з початком повномасштабного збройного вторгнення Російської Федерації на територію України, що супроводжувалося масованими ракетними ударами по військових частинах, аеродромах, складах озброєння та об`єктах критичної інфраструктури, ОСОБА_3 телефоном було повідомлено командуванням про запровадження особливого режиму служби, оголошено збір на запасному пункті та рекомендовано утриматися від самостійного прибуття до місця постійної дислокації частини з огляду на реальну загрозу життю та здоров`ю військовослужбовців. 
У зв`язку із цим в межах підрозділів військової частини НОМЕР_8 ОСОБА_2 виконував завдання на території міста Маріуполь у період з 24.02.2022 по 12.04.2022 року. 
Вказані обставини не заперечуються сторонами. 
Поруч із цим, згідно п.5 Наказу №55 від 24.02.2022 року командира військової частини НОМЕР_2 штаб-сержанта ОСОБА_2 визнано таким, що не повернувся із відпустки за сімейними обставинами до розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_5 ). Припинено всі види забезпечення з 24 лютого 2022 року. Підстава рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_4 (вх. 716 від 2022 року). 
У ніч на 12.04.2022 особовий склад військової частини НОМЕР_8 , у тому числі штаб-сержант ОСОБА_2 , здійснив прорив першого та другого кільця оточення. Під час подолання третього кільця підрозділ було виявлено противником, зав`язався стрілецький бій. Після його завершення близько 03:00 12.04.2022 особовий склад військової частини НОМЕР_8 , включно з ОСОБА_2 , потрапив у полон до військових формувань держави-агресора в умовах активної фази бойових дій та повного оточення міста Маріуполь. 
Вказані обставини не заперечуються сторонами. 
У період з 12.04.2022 по 24.01.2024 штаб-сержант ОСОБА_2 утримувався в полоні. 
24.01.2024 під час здійснення процедури обміну військовополоненими штаб- сержант ОСОБА_2 перебував на борту військово-транспортного літака ІЛ-76, яким здійснювалося перевезення українських військовослужбовців, що підлягали поверненню на підконтрольну Україні територію. 
У цей день поблизу міста Бєлгород (РФ) сталася авіакатастрофа зазначеного літака, внаслідок якої штаб-сержант ОСОБА_2 загинув. 
Відповідно до висновку експерта ДНДЕКЦ МВС від 26.12.2024 № CE-19- 24/73150-БД, труп (фрагменти тіла трупа) № 944, що складається з фрагментів тіла трупа № 944/1-944/5 і 626/5, визнано як військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 21.07.2025 № 523 смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в Корочанському районі Бєлгородської області Російської Федерації, внаслідок поєднання розтрощень кількох ділянок тіла. Ушкодження внаслідок воєнних операцій, спричинені аварією літака.
При цьому, під час перебування ОСОБА_2 у полоні, відповідачем проведено службове розслідування за фактом неприбуття з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_2 штаб - сержанта ОСОБА_2 , за результатом якого видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 19.09.2023 № 554.
Згідно п.4, п.5 цього наказу:
4. Начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 :
4.1. у відповідності до підпункту 1 пункту 5 розділу XVI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, стягнути преміювання у повному обсязі (у розмірі 100%) за лютий 2022 р. через неприбуття з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_2 ;
4.2. на підставі п. 9 пп. 9.4 окремого доручення Міністра оборони України № 912/3/29 від 23.06.2022 року стягнути додаткову винагороду за лютий 2022 р. в повному обсязі з штаб-сержанта ОСОБА_2 ;
4.3. на підставі П15. РІ «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року наказ № 260 припинити грошове забезпечення штаб-сержанта ОСОБА_2 з 24.02.2022 року.
5. Старшому помічнику начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини НОМЕР_9 облікувати штаб-сержанта ОСОБА_2 як безпідставно відсутнім з 24.02.2022 року».
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №525 від 29.07.2025 року призначено службове розслідування за фактом смерті штаб-сержанта ОСОБА_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №481 від 30.07.2025 року затверджено результати проведення службового розслідування, зокрема вказано наступне:
2. Вважати, що штаб - сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 24.02.2022, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Корочанському районі Бєлгородської області Російської Федерації, внаслідок поєднання розтрощень кількох ділянок тіла. Ушкодження внаслідок воєнних операцій, спричинені аварією літака. Смерть штаб - сержанта ОСОБА_6 не пов`язана з проходженням ним служби чи виконання обов`язків військової служби.
3. Начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 провести нарахування належних грошових виплат членам сім`ї померлого штаб - сержанта ОСОБА_6 керуючись Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260.
Як наслідок, наказом №238 командира військової частини НОМЕР_2 від 26.08.2025 року сформовано висновки: 
вважати штаб-сержанта ОСОБА_2 таким, що не повернувся із відпустки за сімейними обставинами до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 поблизу населеного пункту Кримське; 
смерть: Ні, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини).
Не погоджуючись із наказами №55, №554, №481 та №238, позивачка звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і надалі – у редакції, чинній на момент надання відпустки – 18.02.2022 року) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Абзацом 1 ч.1 ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч.9-10, 18 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відпустка за сімейними обставинами без збереження грошового забезпечення надається військовослужбовцю у таких випадках:
1) укладення ним шлюбу - тривалістю до 10 календарних днів;
2) тяжкого стану здоров`я або смерті рідних по крові або по шлюбу:
а) дружини (чоловіка), батька (матері), вітчима (мачухи), сина (дочки), пасинка (падчерки), рідного брата (рідної сестри) військовослужбовця, батька (матері) подружжя або особи, на вихованні якої перебував військовослужбовець, - тривалістю до 7 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад;
б) інших рідних - тривалістю до 3 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад;
3) пожежі або іншого стихійного лиха, яке спіткало сім`ю військовослужбовця або осіб, зазначених у підпункті 2 цього пункту, - тривалістю до 15 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад;
4) в інших виняткових випадках, коли присутність військовослужбовця в сім`ї необхідна, за рішенням командира (начальника) військової частини - тривалістю до 3 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад. Така відпустка може надаватися один раз протягом календарного року.
За рішенням командира (начальника) військової частини військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин без збереження грошового забезпечення загальною тривалістю не більш як 15 календарних днів на рік.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Аналізуючи цитовані норми у їх зв`язку із положеннями наказу командира військової частини НОМЕР_2 №49 від 18.02.2022 року, суд звертає увагу на таке.
Згідно вказаного наказу ОСОБА_2 визнаний такий, що вибув 19.02.2022 року у відпустку, яка триває з 20.02.2022 року по 23.02.2022 року включно. Тобто, 19.02.2022 року офіційно визначено в наказі як день, коли військовослужбовець вибув з військової частини, а цей день згідно положень ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вважається днем проїзду.
За змістом наказу №49 ОСОБА_2 вибув з н.п. Кримське до м. Маріуполь.
Вказане, на переконання суду, свідчить про те, що військова частина НОМЕР_2 самостійно при оформленні відпустки визначила необхідний для проїзду строк – один день, який, згідно цитованих вище норм, не є частиною відпустки, а обліковується як окрема категорія.
Таким чином, з урахуванням того, що 23.02.2022 року для ОСОБА_2 було останнім днем відпустки, 24.02.2022 року, навіть без урахування обставин початку збройної агресії та введення воєнного стану, мало б бути днем проїзду для повернення ОСОБА_2 до розташування військової частини НОМЕР_2 .
Однак, ще до завершення дня відповідачем вже було прийнято рішення вважати штаб-сержанта ОСОБА_2 таким, що не повернувся із відпустки за сімейними обставинами до розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_5 ), а також припинено всі види забезпечення з 24 лютого 2022 року.
Вказані висновки суд не може вважати обґрунтованими та такими, що відповідають нормам законодавства з питань відпусток військовослужбовців.
Відповідач переконаний, що ОСОБА_2 мав би вибути до розташування військової частини НОМЕР_2 ще 23.02.2022 року, однак вказані доводи жодним чином не підтвердив посиланням на норми законодавства.
Слід також наголосити, що згідно ст.200 Статуту внутрішньої служби ЗС України розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів.
Розпорядок дня встановлюється командиром (начальником) відповідно до завдань, покладених на військову частину, та залежно від пори року.
Розпорядок дня затверджується на навчальний рік (період навчання) і може уточнюватися командиром (начальником) на час проведення навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, варті тощо з урахуванням особливостей їх виконання.
Як зазначила позивач та не спростував відповідач, до моменту введення воєнного стану згідно встановленого станом на 24.02.2022 року розподіл часу у військовій частині військовослужбовець мав би повернутись з відпустки до 09.00 год. ранку.
Суд бере до уваги, що загальновідомим та таким, що не потребує додаткового доведення, є факт початку повномасштабного вторгнення військ Російської Федерації на територію України о 04 год. 00 хв. 24 лютого 2022 року, що призвело до істотного ускладнення безпекової ситуації, обмеження транспортного сполучення та виникнення інших обставин непереборної сили.
Тобто, обставини переборної сили, які завадили ОСОБА_2 своєчасно повернутись до розташування військової частини, виникли до моменту, коли військовослужбовець мав би здійснити таке повернення.
Окремо слід звернути увагу на невідповідність кількості днів відпустки, зазначених у наказах. Так, визначено, що відпустка складає 5 календарних днів з 20.02.2022 року по 23.02.2022 року, однак зазначений період нараховує лише 4 календарних дні.
Пояснень від відповідача з приводу вказаної невідповідності не наведено.
У будь-якому випадку, на переконання суду, навіть залишаючи поза увагою технічні питання обліку часу служби та кількості днів відпочинку, спірний наказ ніяк не відображає можливість впливу на неповернення ОСОБА_2 обставин повномасштабного вторгнення та збройної агресії. При цьому, за змістом наказу №49 від 18.02.2022 року військова частина НОМЕР_2 однозначно була обізнана про перебування військовослужбовця саме у місті Маріуполь, об`єктивний стан речей в межах якої був критичним з перших хвилин вторгнення.
Дослідження питання неможливості повернення військовослужбовця з огляду на такі обставини не могло не бути проведено, адже без цього неможливо визначити наявність умислу в діях (бездіяльності) військовослужбовця, що, у свою чергу, є визначальним та встановлення правового статусу військовослужбовця.
Слід звернути увагу на висновки Верховного Суду у справі №490/437/17 (постанова від 04.04.2019 року), де визначено наступне:
«Якщо військовослужбовець своєчасно не з`явився до частини з поважних причин, то таке запізнення не розглядається як військовий злочин.
Відповідно питання про поважність причин нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу, наприклад, з відпустки або з лікувального закладу є питанням факту, яке входить до компетенції суду і вирішується з урахуванням конкретних обставин провадження.
Звісно, відповідного переліку таких поважних причин бути не може, але поважними причинами затримки військовослужбовців до вчасного з`явлення за місцем служби може визнаватися хвороба військовослужбовця, що перешкоджає пересуванню; смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї або осіб, на вихованні яких він перебував; непередбачені перешкоди у сполученні, пожежа або стихійне лихо та інші надзвичайні обставини.»
У постанові Верховного Суду від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 вказано, що під час оцінки рішень суб`єктів владних повноважень на їх відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суди повинні уникати надмірного формалізму.
З урахуванням наведеного, суд переконаний щодо передчасності висновків щодо неповернення ОСОБА_2 до військової частини з відпустки, а тому в цій частині суд вважає наказ необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
В частині припинення всіх видів грошового забезпечення суд наголошує на такому.
У частині другій статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина третя статті 9 цього Закону).
За умовами частини четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Аналогічні та більш розширені норми визначені у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому Наказ Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок №260).
За змістом п.15 Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується:
за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;
якщо виплачуються академічні стипендії;
за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;
за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;
за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);
за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;
за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
За змістом спірного наказу припинення видів забезпечення здійснено з 24.02.2022 року.
Отже, навіть якщо прийняти позицію відповідача про те, що ОСОБА_2 мав би прибути до військової частини 24.02.2022 року, то припинення всіх видів забезпечення мало б бути здійснене з 25.02.2022 року (за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше), однак військова частина припинила грошове забезпечення передчасно.
Втім, безвідносно строків припинення нарахування грошового забезпечення, беручи до уваги висновки суду, викладені вище, стосовно правових підстав вважати ОСОБА_2 таким, що не повернувся із відпустки за сімейними обставинами до розташування військової частини НОМЕР_2 , суд вважає, що спірний наказ прийнятий передчасно та без врахування об`єктивних обставин, у яких опинився військовослужбовець.
Тези відповідача про те, що грошове забезпечення мала б здійснювати військова частина НОМЕР_8 , оскільки в межах цієї військової частини ОСОБА_2 здійснював бойові завдання, суд не приймає, адже розпорядчого документу про його переведення на грошове забезпечення іншої військової частини не надано. Факт же перебування ОСОБА_2 під командуванням ВЧ НОМЕР_8 у даному випадку є доказовою базою для висновків про причини неприбуття до ВЧ НОМЕР_2 .
З огляду на вказані доводи, суд констатує, що пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 55 є необґрунтованим, а тому протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Суд вважає за необхідне на даному етапі визначити, що висновки, наведені вище, та сам наказ від 24.02.2022 № 55 є правовстановлюючими та преюдиційними для інших наказів, які є предметом спору у даній справі. Тому, в частині наведених висновків накази №554, №481 та №238 є аналогічно необґрунтованими.
Оцінюючі такі накази в контексті інших підстав для їх прийняття суд наголошує на такому.
Згідно п.4, п.5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 19.09.2023 № 554:
4. Начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 :
4.1. у відповідності до підпункту 1 пункту 5 розділу XVI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, стягнути преміювання у повному обсязі (у розмірі 100%) за лютий 2022 р. через неприбуття з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_2 ;
4.2. на підставі п. 9 пп. 9.4 окремого доручення Міністра оборони України № 912/3/29 від 23.06.2022 року стягнути додаткову винагороду за лютий 2022 р. в повному обсязі з штаб-сержанта ОСОБА_2 ;
4.3. на підставі П15. РІ «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року наказ № 260 припинити грошове забезпечення штаб-сержанта ОСОБА_2 з 24.02.2022 року.
5. Старшому помічнику начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини НОМЕР_9 облікувати штаб-сержанта ОСОБА_2 як безпідставно відсутнім з 24.02.2022 року».
Згідно пп.1. п.5 Розділу XVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Як встановлено судом вище, висновок відповідача про невихід на службу без поважних причин був передчасним та таким, що не враховував встановлені обставини служби ОСОБА_2 . Відповідачем в частині спірних пунктів наказу №554 в основу покладено хибні та не підтверджені факти, що і слугує підставою вважати їх необґрунтованими. Пункт 4.3. наказу №554 повністю повторює абз.2 п.5 наказу №55, а оцінка припинення грошового забезпечення судом наведена вище.
Окремо слід наголосити, що згідно пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Судом встановлено, що у період з 12.04.2022 року по 24.01.2024 року ОСОБА_2 перебував у полоні, з огляду на що підстави для невиплати грошового забезпечення у цей період з підстав перебування у полоні – відсутні.
Суд також бере до уваги, що спірний наказ прийнято за результатом проведення службового розслідування, отже відповідач мав повноваження, можливість та час здійснити перевірку обставин, які в результаті були покладені в основу спірного наказу.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі – Порядок № 608).
Приписами пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 визначено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: 
дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; 
виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.
Приписами статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що командир завжди мати точні відомості про особовий склад. 
Однак жодних запитів щодо місцезнаходження військовослужбовця здійснено не було. Суд погоджується із доводами позивачки про те, що такий підхід до проведення службового розслідування не може вважатись обґрунтованим, є формальним та поверхневим.
У свою чергу, відповідач не надав аргументів на підтвердження обґрунтованості спірних пунктів наказу.
Таким чином, суд вважає доведеною позицію позивачки про те, що підпункти 4.1., 4.2., 4.3. пункту 4, пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 19.09.2023 № 554 є протиправними та підлягають скасуванню.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №525 від 29.07.2025 року призначено службове розслідування за фактом смерті штаб-сержанта ОСОБА_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №481 від 30.07.2025 року затверджено результати проведення службового розслідування, зокрема вказано наступне:
2. Вважати, що штаб - сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 24.02.2022, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Корочанському районі Бєлгородської області Російської Федерації, внаслідок поєднання розтрощень кількох ділянок тіла. Ушкодження внаслідок воєнних операцій, спричинені аварією літака. Смерть штаб - сержанта ОСОБА_6 не пов`язана з проходженням ним служби чи виконання обов`язків військової служби.
3. Начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 провести нарахування належних грошових виплат членам сім`ї померлого штаб - сержанта ОСОБА_6 керуючись Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260.
Як вже зазначено вище, приписами пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 визначено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: 
дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; 
виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.
У свою чергу, згідно наявних у матеріалах справи матеріалів проведення службового розслідування, службове розслідування, що передувало наказу №481 від 30.07.2025 року, було проведено протягом лише одного дня.
Вочевидь, здійснити запити на отримання додаткових документів, окрім вже прийнятих та оцінених вище наказів, протягом такого короткого проміжку часу неможливо.
Згідно з приписами пунктів 1, 2, 3 розділу V. Оформлення результатів службового розслідування Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування, окрім іншого, зазначаються:
- посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;
- неправомірні дії військовослужбовця;
- зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);
- вина військовослужбовця;
- причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;
- вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;
- причини та умови, що сприяли правопорушенню тощо.
У переліку матеріалів, які стали документальною основою для проведення розслідування, визначено накази, оцінку яких наведено судом вище.
Відповідно до висновку експерта ДНДЕКЦ МВС від 26.12.2024 № CE-19- 24/73150-БД, труп (фрагменти тіла трупа) № 944, що складається з фрагментів тіла трупа № 944/1-944/5 і 626/5, визнано як військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Таким чином, підтверджено факт смерті та належності фрагментів тіла особі ОСОБА_2 .
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 21.07.2025 № 523 смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в Корочанському районі Бєлгородської області Російської Федерації, внаслідок поєднання розтрощень кількох ділянок тіла. Ушкодження внаслідок воєнних операцій, спричинені аварією літака.
Тобто, лікарське свідоцтво прямо визначає характер ушкоджень як воєнних, обставини перебування ОСОБА_2 на борту літака передбачають те, що він був військовополоненим, однак такі обставини не лише не були відображені в акті розслідування, а й навіть не перевірялись.
Суд погоджується із позивачкою щодо неповноти та формальний характер збирання доказів, що безпосередньо вплинуло на зміст і правову оцінку прийнятих рішень. Відповідач не лише допустив бездіяльність щодо встановлення обставин смерті військовослужбовця, а й не прийняв наявні у матеріалах лікарські висновки до уваги. 
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 30.07.2025 № 481.
Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.08.2025 № 238 суд наголошує на такому.
Згідно з приписами підпункту 17 пункту 20 розділу XI Інструкції № 280 у наказах про виключення із списків особового складу померлих (загиблих) - число, місяць, рік народження, з якого часу у Збройних Силах, особистий номер, дата смерті (хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті, причина загибелі, чи пов`язана смерть із виконанням обов`язків військової служби (захисту Батьківщини)), де похований, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), роки народження і місце проживання дружини, дітей (у тому числі на яких сплачувалися аліменти) або родичів, які мають право на отримання пенсії за померлого (загиблого), підстави для виключення зі списків особового складу. Запис про зв`язок смерті з виконанням обов`язків військової служби робиться тільки в тих випадках, коли для цього є підстави. В інших випадках вказуються тільки хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті. Під час вирішення питання про причину смерті (загибелі) і її зв`язок з виконанням обов`язків військової служби необхідно керуватися вимогами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та матеріалами спеціального розслідування з приводу смерті (загибелі) військовослужбовця.
За змістом наказу при виключені ОСОБА_2 зі списків особового складу сформовано висновок про те, що смерть військовослужбовця не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини).
Згідно з приписами пункту 21.2. глави 21 розділу II Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі – Положення № 402) причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.
Згідно з пунктом 21.7. глави 21 розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в Акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).
Приписами пункту 21.25. глави 21 розділу II Положення № 402 визначено, що для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК разом із заявою військовослужбовця (члена сім`ї, батьків, утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця) або разом із листом командира (начальника) військової частини (закладу, установи), ТЦК та СП надаються такі документи (засвідчені копії документів):
довідка про проходження військової служби або копія посвідчення офіцера, генерала (військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу); 
довідка за формою, наведеною у Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (за наявності); 
медичні документи, які підтверджують початок розвитку, розвиток захворювання або одержання травми (поранення, контузії, каліцтва): медична книжка військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби), медичні карти стаціонарного (амбулаторного) хворого або витяги з них, довідки із закладів охорони здоров`я, свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК), витяг із книги обліку хворих в амбулаторії під час первинного звернення по медичну допомогу; 
довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення - для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво);
копія Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, копія Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть) за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332 або копія акта розслідування авіаційної події та інциденту в авіації - у разі проведення відповідних розслідувань;
документи, у яких зазначено обставини загибелі (смерті) військовослужбовця (не менш як один з таких документів): витяг з іменного списку безповоротних втрат особового складу, наказ командира (начальника) військової частини, донесення про загибель (смерть), сповіщення (корінець сповіщення) на загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця, постанова про закриття кримінального провадження (за наявності) - надаються у разі загибелі (смерті) військовослужбовця; 
лікарське свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби); 
свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби). 
Штатною ВЛК враховуються: первинна медична картка, службова та медична характеристики, матеріали розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, архівні довідки, довідки про причину смерті, висновок судово-медичного експерта.
Суд погоджується із твердженням позивачки про те, що висновок, викладений у наказі №238, у визначеному вище порядку не встановлений.
Доказів протилежного відповідачем не надано.
Більше того, в основу таких висновків покладені накази та результати проведення службових перевірок, щодо необґрунтованості та протиправності яких суд навів доводи вище.
З урахуванням цього, суд вважає доведеними вимоги позивачки щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.08.2025 № 238, в частині вважати штаб-сержанта ОСОБА_2 таким, що не повернувся із відпустки за сімейними обставинами до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 поблизу населеного пункту Кримське, а його смерть: Ні, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини).
У якості правового механізму захисту порушених прав позивачка просила суд:
зобов`язати військову частину НОМЕР_4 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) вжити заходів до встановлення належного причинного зв`язку смерті штаб-сержанта ОСОБА_2 з військовою службою (захистом Батьківщини) та: 
привести акт службового розслідування у відповідність до вимог пунктів 3, 4 розділу V. Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371; 
привести наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.08.2025 № 238 у відповідність підпункту 17 пункту 20 розділу XI Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280; 
видати Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), за формою наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 та направити документи, визначені у пункті 21.25. глави 21 розділу II цього Положення, до 18 Регіональної військово-лікарської комісії (код ЄДРПОУ: 07825318); 
видати оновлені грошовий атестат штаб-сержанта ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме військової частини НОМЕР_4 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо нарахування та зарахування (депонування) на депозитний рахунок ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) грошового забезпечення за період з 01.02.2022 до 29.07.2025, а також:
додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень за період з 24.02.2022 по 13.04.2022, тобто безпосередню участь у бойових діях, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; 
щомісячної додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень за період з 14.04.2022 по 24.01.2024, тобто перебування в полоні. 
зобов`язати військову частину НОМЕР_4 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) вчинити певні дії в межах компетенції, а саме нарахувати та зарахувати на депозитний рахунок ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) грошове забезпечення за період з 01.02.2022 до 29.07.2025, а також: 
додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень за період з 24.02.2022 по 13.04.2022, тобто безпосередню участь у бойових діях, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; 
щомісячної додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень за період з 14.04.2022 по 24.01.2024, тобто перебування в полоні.
Натомість, суд вважає заявлені позовні вимоги передчасними з огляду на наступне.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Особливість відносин, які виникли у даній справі, полягає у тому, що висновок про безпідставне неприбуття до військової частини, висловлене у наказі №55 від 24.02.2022 року, слугувало підставою для прийняття низки інших актів. Як наслідок, відповідачем не було вчинено необхідних дій щодо перевірки факту перебування ОСОБА_2 у складі бойових груп військової частини НОМЕР_8 у періоді 24.02.2022 по 12.04.2022 року та перебування у полоні до 24.01.2024 року.
Матеріали справи містять інформацію та її документальне підтвердження, яка підтверджує наявність обставин, що не були враховані військовою частиною при виконанні нею функцій суб`єкта владних повноважень.
Так, з протоколу розшифровки аудіозапису пояснень свідка від 25.02.2026 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка села Макариха Знам`янського району Кіровоградської області, паспорт (ID-картка) № НОМЕР_10 , виданий 05.09.2023 органом 3513, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , підтвердила обставини виконання бойових завдань під командуванням військової частини НОМЕР_8 у період з 24.02.2022 року по 12.04.2022 року. 
Опитаний відповідно до пункту 7 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець АДРЕСА_6 , на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_7 , номер мобільного зв`язку: НОМЕР_12 , надав пояснення щодо перебування ОСОБА_2 у полоні з 12.04.2022 року по 24.01.2024 року. 
Отже, такі обставини мають бути враховані при вирішенні питання проходження служби ОСОБА_2 .
Натомість, якщо суд у разі встановлення нових обставин зобов`яже суб`єкт владних повноважень прийняти конкретне рішення, то фактично замінить військову частину, хоча цей орган не приймав рішення за цих нових обставин та взагалі питання у цьому аспекті не розглядав.
Це стосується не лише обставин смерті ОСОБА_2 , а й питання нарахування грошового забезпечення.
З огляду на це суд вважає, що у даному випадку військова частина має здійснити повторну перевірку обставин відсутності ОСОБА_2 у період з 24.02.2022 року та факту смерті ОСОБА_2 та прийняти рішення з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду, а також здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням результатів проведення повторних перевірок.
На переконання суду, у такому випадку не порушуються положення щодо дискреційного характеру повноважень відповідача, оскільки суд не приймає рішення замість Військової частини, однак вказує, в якій частині відповідач допустив порушення та зобов`язує вирішити питання повторно з недопущенням повторення вже встановлених порушень.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2020 року (справа № 569/4122/16-а), від 17 червня 2020 року (справа № 826/3608/18).
Суд також бере до уваги, що виконання директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 07.06.2025 №321/78/ДСК, директиви командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_6 ” від 21.06.2025 № Д-38/ДСК, директиви командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_7 ” від 31 липня 2025 року № Д-49/ДСК, наказів командира військової частини НОМЕР_13 щодо організаційно-штатних заходів від 17.06.2025 № 11/ДСК, від 01.08.2025 №16/ДСК, наказу командира військової частини НОМЕР_4 (з адміністративно- господарської діяльності) “Про проведення організаційних заходів” від 06.08.2025 №5/ДСК, Настанови з організаційно-штатної роботи у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06.10.2022 № 22/ДСК військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_4 переформовано у військову частину НОМЕР_4 , з анулюванням умовного найменування військової частини « НОМЕР_2 » та ідентифікаційного коду.
Таким чином, вимоги зобов`язального характеру суд задовольняє у визначеному вище формулюванні саме до військової частини НОМЕР_4 як належного відповідача у даній справі у контексті поновлення порушених прав.
Отже, суд дійшов висновку про зобов`язання Військової частини НОМЕР_4 провести повторну перевірку обставин відсутності ОСОБА_2 у період з 24.02.2022 року та факту смерті ОСОБА_2 та прийняти рішення з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду, а також здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням результатів проведення повторних перевірок.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Частиною другою ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» від 01.07.2022 № 2345-IX внесено зміни до пункту 21 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір», зокрема визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, заявники - у справах за заявами про встановлення факту смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру». 
Отже, позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки не стягується.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), 18 Регіональної військово-лікарської комісії (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 2; код ЄДРПОУ 07825318) про визнання протиправними та скасування наказів №55 від 24.02.2022 року, №554 від 19.09.2023 року та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 55.
Визнати протиправними та скасувати підпункти 4.1., 4.2., 4.3. пункту 4, пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 19.09.2023 № 554.
Визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт, а саме наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 30.07.2025 № 481.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.08.2025 № 238, в частині вважати штаб-сержанта ОСОБА_2 таким, що не повернувся із відпустки за сімейними обставинами до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 поблизу населеного пункту Кримське, а його смерть: Ні, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини).
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 провести повторну перевірку обставин відсутності ОСОБА_2 у період з 24.02.2022 року та факту смерті ОСОБА_2 та прийняти рішення з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду, а також здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням результатів проведення повторних перевірок
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.
Повний текст рішення складено та підписано 18.06.2026 р.

Суддя О.М. Тарасишина