Справа № 132/1689/25 
Провадження № 33/801/724/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

02 липня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., одержавши апеляційну скаргу захисника адвоката Морозова Вадима Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України, 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:
Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, а також стягнуто в дохід держави судовий в розмір 605, 60 грн.
Не погодившись із зазначеною постановою ОСОБА_1 через свого захисника адвоката Морозова В.Ю. 19 червня 2026 року через електронний кабінет підсистеми Електронний суд, подав апеляційну скаргу у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 копія постанови не надходила, а про її існування він дізнався випадково 04 червня 2026 року. Також апелянт вказує на те, що самим ОСОБА_1 раніше подавалась апеляційна скарга, проте ухвалою апеляційного суду була повернена, а причини пропуску строку визнані неповажними. 
Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи на обґрунтування підстав пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд вважає, що у поновленні такого строку слід відмовити з наступних підстав. 
Однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення - п. 9 частини 2 статті 129 Конституції України.
Згідно з частиною 2 статті 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення регулюється статтею 294 КпАП України.
Так, частиною 2 статті 294 КпАП України встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Отже, початок перебігу строку оскарження постанови судді у справах про адміністративні правопорушення закон пов`язує виключно з датою її винесення. 
Закон не містить приписів, які б створювали передумови для іншого обрахування строку на апеляційне оскарження, в тому числі для особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, як окремого суб`єкта права на апеляційне оскарження. Відтак, оскільки порядок обчислення строку апеляційного скарження визначений у ст. 294 КУпАП однозначно, то немає підстав для застосування аналогії закону чи права при його обчисленні.
Отже початком строку на апеляційне оскарження постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року є день її проголошення.
Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновлюється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2010 у справі "Устименко проти України" суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як встановлено із матеріалів справи про адміністративне правопорушення оскаржувана постанова Калинівського районного суду від 23 лютого 2026 року була направлена судом на електронну адресу ОСОБА_1 й отримана ним 24 лютого 2026 року. Крім того, вказана постанова суду направлена до електронного кабінету захисника ОСОБА_1 адвоката Морозова В.Ю., яким наразі подається апеляційна скарга, і отримана 26 лютого 2026 року.
Відтак посилання адвоката в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не була отримана оскаржувана постанова є необґрунтованими.
Отже, апеляційний суд приходить до обґрунтованого переконання про те, що захисник ОСОБА_1 адвокат Морозов В.Ю. без поважних причин пропустив строк на апеляційне оскарження, а відтак апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись частинами 2, 10 статті 294 КпАП України, - 

постановив:
Апеляційну скаргу захисника адвоката Морозова Вадима Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2026 року, - повернути особі, яка її подала.
Постанова судді апеляційного суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя       І.М. Стадник