Справа № 513/405/26 
Провадження № 3/513/192/26 

Саратський районний суд Одеської області

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю секретарів судового засідання Ніколенко В.В., Русавської Н.В., особи, відносно якої складено адміністративні матеріали – ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, оператора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовий квиток серії НОМЕР_1 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07 липня 2020 року,
у с т а н о в и в:
Згідно протоколу ОДО №76 від 25 березня 2026 року, старший солдат ОСОБА_1 01 лютого 2026 року, 02 лютого 2026 року, 04 лютого 2026 року, 05 лютого 2026 року, 06 лютого 2026 року, 07 лютого 2026 року під час здійснення заходів оповіщення, всупереч вимогам невідкладного доручення Міністра оборони України від 29 серпня 2025 року № 4351/уд/5, ч. 6 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, п, 3 розділу І, п. 5 розділу II Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації”, нехтуючи вимогами керівних документів, що регламентували його діяльність, діючи в умовах особливого періоду, маючи реальну можливість для належного виконання службових обов`язків, недбало поставився до військової служби в частині нездійснення фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, що передбачено законодавством, у зв`язку з чим такі дії призвели до неможливості попередження, виявлення або фіксування порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а також унеможливлює належний та об`єктивний контроль за виконанням військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 своїх посадових обов`язків під час здійснення заходів оповіщення та перевірки військово-облікових документів військовозобов`язаних, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП.
ОСОБА_1 у судовому засіданні 09 квітня 2026 року вину не визнав та пояснив, що це сталось з технічних та погодних умов, хуртовина. Автомобіль був зламаний, його відправили на обслуговування до СТО. На дорозі була ожеледиця, а машина була на поганій резині. З ким саме був у наряді не пам`ятає. 01 лютого 2026 року були погані погодні умови, а наступні дні був зламаний автомобіль (02.02, 04.02, 05.02, 06.02, 07.02.2026), він то ламався, то його лагодили. У дні коли не здійснювалось оповіщення, він був залучений до супроводу осіб до ВЛК, в цей період реєстратор не працює. 
У судовому засіданні 13 травня 2026 року ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 був у лютому на оповіщенні і виконував завдання, які перед ним були поставлені. У лютому, у зв`язку із погіршенням погодних умов, не виїжджали на оповіщення громадян, оскільки не у всі села могли заїхати, зйомка у цей період не проводилась. Ожеледиця не дозволяла належним чином виконувати поставлені задачі. З ранку працівники ТЦК виїжджали на оповіщення громадян, однак була ожеледиця їх притягали додому. Не можливо було заїхати у село, тому вони не могли здійснювати оповіщення громадян. В наряді був ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , техніка погана, тому оповіщення громадян не здійснювалось.
У судовому засіданні 13 травня 2026 року ОСОБА_5 пояснив, що була ситуація коли машина ламалась і хлопці нікуди не виїжджали, тому відеозаписів не було. Таких днів було пару, але точно дати сказати не може.
У судовому засіданні 13 травня 2026 року ОСОБА_3 пояснив, це була середина зими, лютий, записані були у наряд на оповіщення, 07:00 годині прибули на роботу, погодні умови були погані, сніг. Відписувались, що не виїжджали на оповіщення, коли не виїжджали на оповіщення, то здійснювали супровід осіб для проходження ВЛК, в цей час відеозаписи не здійснювались.
Суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив таке.
Так, ч. 1 ст.172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.
Частина 2 ст.172-15 КУпАП передбачає відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, що тягне за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Частиною 6 ст. 22 розділу ІV Закону України № 3543 ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час перевірки документів уповноважений представник ТЦК та СП або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з п. 1 розділу І Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів технічних засобів, шо мають функції фото- та відеофіксації, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 532 Інструкція регулює механізм застосування уповноваженими представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- та відеофіксації, доступ до відеозаписів посадових осіб, здійснених за допомогою таких приладів та засобів, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.
Відповідно до п.п. 3-7 зазначеної Інструкції портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються у службових приміщеннях ТЦК та СП та видаються уповноваженим представникам під підпис у Журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації (додаток 1) (далі - Журнал обліку), який зберігається в ТЦК та СП.
Під час здійснення фото- та відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки уповноваженими представниками військово-облікових документів портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях або іншим способом, який забезпечує відеозйомку. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, уповноважені представники можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Включення портативного відеореєстратора уповноваженими представниками відбувається з моменту початку виконання ними службових обов`язків щодо здійснення заходів оповіщення громадян, перевірки їх військово-облікових документів, а відеозапис ведеться безперервно до завершення виконання заходів, крім випадків загрози попадання на відеореєстратор військових об`єктів або інформації з обмеженим доступом та випадків, пов`язаних з виникненням у уповноваженого представника особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора уповноважений представник переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Уповноважений представник, який застосовує портативний відеореєстратор, інформує осіб, відносно яких проводиться фото- і відеофіксація.
Під час здійснення повноважень уповноважений представник забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора.
У разі пошкодження портативного відеореєстратора уповноважений представник доповідає про це відповідальній особі та керівнику ТЦК та СП.
Після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор та карта пам`яті передаються відповідальній особі.
Згідно з невідкладним доручення Міністра оборони України від 29 серпня 2025 року № 4351/уд/5 визначено з 01 вересня 2025 року забезпечити здійснення оповіщення військовозобов`язаних представниками ТЦК та СП виключно з використанням засобів відеофіксації (нагрудних камер) та дотримання вимог законодавства щодо їх застосування.
Положеннями ст. ст. 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та діє і до цього часу.
На підтвердження вчинення правопорушення надано такі документи:
- письмові поясненнями самого ОСОБА_1 з яких вбачається, що призваний на військову службу 31 серпня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 . В період лютого 2026 року залучався до здійснення заходів оповіщення військовозобов`язаних по АДРЕСА_1 та прилеглих територіях. В цей період часу, він також отримував портативний відеореєстратор для здійснення відеофіксації заходів оповіщення. Однак в період певних днів, відеофіксації не було, за наступних причин: погані погодні умови (хуртовина, метіль), які перешкоджали навіть виїхати для здійснення оповіщення, поломка транспортного засобу, який залучався для здійснення оповіщення. Також його та інші групи знімали з оповіщення для здійснення супроводу військовозобов`язаних до військових частин, навчальних центрів, а також для супроводу військовозобов`язаних для проходження ВЛК. Враховуючи наведені вище причини відеофіксації заходів оповіщення не здійснювалось. Чисто фізично він не міг знаходитись в двох різних місцях в один і той же час. 
- письмові пояснення ОСОБА_2 , з яких вбачається, що військову службу проходить на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 26 грудня 2025 року №612, він визначений відповідальним за зберігання, видачу приймання бодікамер та відеозаписів з них. За лютий місяць 2026 року на жорсткому диску наявні 8 (вісім) папок з відеозаписами, а саме камера 003 та камера 004 за 03 лютого 2026 року; камера 002 за 11 лютого 2026 року; камера 001 за 13 лютого 2026 року; камера 004 за 14 лютого 2026 року; камера 001 та камера 002 за 20 лютого 2026 року та камера 004 за 22 лютого 2026 року. Зазначає, що причинами відсутності відеозаписів за решту днів лютого місяця 2026 року стали погані погодні умови, що не сприяли здійсненню заходів оповіщення групами ІНФОРМАЦІЯ_5 . Так як за поганих погодних умов транспортні засоби не один раз застрягали та не могли проїхати вулицями, разом з цим за несприятливих умов знизилась кількість населення, яке підлягає оповіщенню. На його думку, саме ці обставини сприяли вище написаному. Також, зазначає, що бодікамери видавались групам оповіщення, про що наявні відповідні записи у журналі;
- витяг із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 №324 від 20 листопада 2025 року, відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 20 листопада 2025 року №71-РС на посаду оператора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з 20 листопада 2025 року за посадою з окладом 2730 гривень;
- витяг із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 №74 від 02 лютого 2026 року, відповідно до якого призначено на 03 лютого 2026 року групу №4 у склад мобільних груп оповіщення за ІНФОРМАЦІЯ_9 , до складу якої увійшли: ст. солдат ОСОБА_6 , ст. солдат ОСОБА_3 , ст. солдат ОСОБА_1 (маршрут АДРЕСА_2 );
- витяг із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 №75 від 03 лютого 2026 року, відповідно до якого призначено на 04 лютого 2026 року групу №6 у склад мобільних груп оповіщення за ІНФОРМАЦІЯ_9 , до складу якої увійшли: ст. солдат ОСОБА_3 , ст. солдат ОСОБА_1 , ст. солдат ОСОБА_4 , представник РВП ГУНП (маршрут с. Камчик – с. Байрамча);
- витяг із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 №76 від 04 лютого 2026 року, відповідно до якого призначено на 05 лютого 2026 року групу №5 у склад мобільних груп оповіщення за ІНФОРМАЦІЯ_9 , до складу якої увійшли: ст. солдат ОСОБА_3 , ст. солдат ОСОБА_1 , ст. солдат ОСОБА_4 , представник РВП ГУНП (маршрут с. Камчик – с. Байрамча);
- витяг із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 №78 від 05 лютого 2026 року, відповідно до якого призначено на 06 лютого 2026 року групу №6 у склад мобільних груп оповіщення за ІНФОРМАЦІЯ_9 , до складу якої увійшли: ст. солдат ОСОБА_3 , ст. солдат ОСОБА_1 , ст. солдат ОСОБА_4 , представник РВП ГУНП (маршрут с. Камчик – с. Байрамча);
- витяг із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 №82 від 06 лютого 2026 року, відповідно до якого призначено на 07 лютого 2026 року групу №6 у склад мобільних груп оповіщення за ІНФОРМАЦІЯ_9 , до складу якої увійшли: ст. солдат ОСОБА_3 , ст. солдат ОСОБА_1 , ст. солдат ОСОБА_4 , представник РВП ГУН (маршрут с. Камчик – с. Байрамча);
- витяг із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 №84 від 07 лютого 2026 року, відповідно до якого призначено на 08 лютого 2026 року групу №4 у склад мобільних груп оповіщення за ІНФОРМАЦІЯ_9 , до складу якої увійшли: ст. солдат ОСОБА_3 , ст. солдат ОСОБА_1 , ст. солдат ОСОБА_4 , представник РВП ГУНП (маршрут с. Камчик – с. Байрамча);
Судом також був досліджений Журнал інструктажу груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_10 , який розпочато 01 вересня 2025 року, з якого вбачається, що інструктаж пройшов і був з ним ознайомлений ст. солдат ОСОБА_1 (31 січня 2026 року, 03 лютого 2026 року, 06 лютого 2026 року, 07 лютого 2026 року), про що свідчить його особистий підпис у журналі. 
З дослідженого судом журналу обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розпочато 07 листопада 2024 року, встановлено, що ОСОБА_1 отримував тип обладнання НД 1080 Р (01 лютого 2026 року, 02 лютого 2026 року, 03 лютого 2026 року, 04 лютого 2026 року, 05 лютого 2026 року, 06 лютого 2026 року), про що свідчить його підпис у журналі. 
Разом з тим, суд враховує, що відсутні відомості щодо проходження інструктажу 01, 02, 04, 05 лютого 2026 року, хоча ці дати ставляться в провину ОСОБА_1 .
Крім того, суду не надано акт перевірки або результати службового розслідування за фактами виявлених порушень.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст. 251 КУпАП).
Адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 172-15 КУпАП настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (примітка до ст.172-13 КУпАП).
Із суб`єктивної сторони недбале ставлення військової службової особи до військової служби припускає умисел, тобто виражається в умисній формі вини.
З об`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.
Службова недбалість може проявлятись у формі: 1) невиконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них або 2) неналежного виконання службових обов`язків через несумлінне ставлення до них.
Невиконання службових обов`язків означає невиконання службовою особою дій, передбачених як безумовних для виконання нею по службі.
Неналежне виконання службових обов`язків - це такі дії службової особи в межах службових обов`язків, які виконані не так, як того вимагають інтереси служби.
При встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини кримінального провадження.
Верховний Суд у постанові у справі № 185/12161/15-к від 21 травня 2021 року вказав, що об`єктивна сторона недбалості припускає несумлінне ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражаються у їх невиконанні або у неналежному виконанні. Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася тощо.
Водночас, суд враховує те, що обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, є наявність у особи реальної можливості виконати покладені на неї обов`язки.
Враховує те, що відповідно до досліджених наказів, у групу оповіщення визначено трьох осіб, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу, який би чітко визначав розподіл обов`язків між вказаними службовими особами, закріплення обов`язку здійснення відеофіксації саме за ОСОБА_1 , покладення на нього персональної відповідальності за наявність або використання технічних засобів відеофіксації, оскільки відповідно до наказів №82 від 06 лютого 2026 року та №84 від 07 лютого 2026 року старшим було визначено солдата ОСОБА_4 .
Фактично, органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не доведено, який саме конкретний обов`язок був порушений саме ОСОБА_1 , а не іншими членами групи або її керівництвом.
Крім того, як встановлено судом група оповіщення до складу якої входив ОСОБА_1 виїжджали на оповіщення та повертались через негоду та зламану техніку. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 неодноразово наголошував на тому, що в цей проміжок часу, який ставиться у йому у провину, були погані погодні умови та пошкоджена техніка, яка потребувала ремонту, тому ним не здійснювалось оповіщення громадян у цей період. 
Сам по собі факт нездійснення відеофіксації, за відсутності доказів того, що особа мала належні умови та засоби для цього, не може свідчити про недбале ставлення до служби.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що дійсно в період який ставиться в провину ОСОБА_1 була негода, техніка виходила із ладу, в цей період група до складу якої входив ОСОБА_1 поверталась до відділення, та транспортний засіб потребував ремонту. Також вказав на те, що у ці дні, коли техніка не працювала, ОСОБА_1 залучався до супроводу осіб до ВЛК і в цей період відеофіксація не здійснюється. 
Тобто, ОСОБА_1 , фактично не здійснював заходів оповіщення, а отже, не був зобов`язаний організувати та забезпечити здійснення фото- і відеофіксації із застосуванням технічних приладів цього дня за наведених в протоколі обставин.
Отже, у діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона правопорушення, оскільки не доведено невиконання конкретного обов`язку та відсутня реальна можливість виконання інкримінованих дій, оскільки за встановлених обставин ОСОБА_1 не мав реальної можливості виконати обов`язок через погодні умови та стан техніки.
Окрім цього, відсутня і суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки матеріали справи не містять доказів вини у формі умислу чи необережності, оскільки особа не може нести відповідальність за невиконання обов`язку, який вона фактично не могла виконати.
Фактично ж у даному випадку має місце покладення відповідальності за формально встановлений обов`язок без з`ясування можливості його виконання, що суперечить принципам законності та індивідуальної відповідальності.
Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст. 172-15 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.
Ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд доходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у судовому засіданні встановлено не було. 
За наведених обставин суд доходить до висновку про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 172-15 ч.2, п.1 ст. 247, 221, 283, 284 КУпАП,
п о с т а н о в и в:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, закрити на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Суддя К. Ю. Рязанова