ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року   Справа №918/822/23(918/405/26) 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. ,  суддя Романюк Ю.Г. 

при секретарі судового засідання Зенюковій К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.04.2026 у справі №918/822/23(918/405/26) (суддя Горплюк А.М.)
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", від імені якого діє розпорядник майна Козирицького Андрія Сергійовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна"
про стягнення в розмірі 16141979,22 грн

в межах справи №918/822/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" 

за участю представників:
Арбітражний керуючий - Козирицький Андрій Сергійович (поза межами приміщення суду);
ТОВ "Евервелле Україна" - Жуковський Олег Васильович (в залі суду);

ВСТАНОВИВ:
Козирицький Андрій Сергійович, який діє як розпорядник майна та керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс", звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" про стягнення 16141979,22 грн.
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих у будь-яких банківських та/або інших фінансово-кредитних установах та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" (ідентифікаційний код 43020360, місцезнаходження: 35603, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Свободи, буд.2) в межах суми 16141979,22 грн;
- накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" (ідентифікаційний код 43020360, місцезнаходження: 35603, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Свободи, буд.2) в межах суми 16141979,22 грн.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.04.2026 у справі №918/822/23(918/405/26) у задоволенні заяви арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" про забезпечення позову у справі №918/822/23(918/405/26) - відмовлено.
Не погоджуючись з винесеною ухвалою арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.
В скарзі апелянт звертає увагу, що підставою для позову є те, що між сторонами 26.06.2024 було укладено Договір зберігання з правом користування, за яким фактично весь виробничий комплекс боржника було передано відповідачу. В подальшому цей договір визнано судом недійсним як фраудаторний, оскільки він був укладений між пов`язаними особами, не мав економічної доцільності та призвів до вибуття активів боржника з-під контролю, що порушує права кредиторів. Судами встановлено, що після укладення договору відповідач фактично заволодів майном боржника, обмежив доступ до нього та продовжує користуватися ним, отримуючи доходи без правових підстав.
Рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідача зобов`язано усунути перешкоди у користуванні майном боржника. На виконання цього рішення було видано наказ і відкрито виконавче провадження, однак фактично рішення не виконано, майно боржнику не повернуто, доступ до нього не відновлено.
Незважаючи на повторне звернення до органу державної виконавчої служби, виконавчий документ було повернуто без прийняття до виконання, що свідчить про фактичну неможливість забезпечити виконання судового рішення у примусовому порядку.
За доводами апелянта, поза увагою суду залишилися преюдиційно встановлені факти фраудаторності правочину, пов`язаності сторін, незаконного вибуття майна боржника та його подальшого утримання відповідачем. Також не враховано факт невиконання судового рішення, що саме по собі є об`єктивним підтвердженням ризику утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду.
Фактична поведінка відповідача свідчить про системне ігнорування вимог закону та судових рішень, а також про наявність реального ризику подальшого розпорядження активами з метою уникнення відповідальності. Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність ризиків є передчасним і не відповідає обставинам справи.
Тому арбітражний керуючий вважає, що наявні всі правові підстави для застосування заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.
У зв`язку з цим арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович просить скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.04.2026 у справі №918/822/23(918/405/26) та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.
20.04.2026 матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.
28.04.2026 матеріали оскарження ухвали надійшли до суду апеляційної інстанції.
Розпорядженням керівника апарату суду від 30.04.2026, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Коломис В.В., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №918/822/23(918/405/26).
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №918/822/23(918/405/26) у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Романюк Ю.Г., суддя Миханюк М.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.04.2026 у справі 918/822/23(918/405/26). Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.06.2026 об 14:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59, у залі судових засідань №4. Запропоновано відповідачу у строк до 15.05.2026 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.
21.05.2026 через систему «Електронний суд» представниця ТОВ «Евервелле Україна» Корень О.М. подала відзив на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Козирицького А.С., у якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.04.2026 у справі №918/822/23(918/405/26) - без змін. За доводами представниці відповідача, відзив подається із пропуском встановленого строку у зв`язку з тим, що доступ до матеріалів справи було отримано лише 20.05.2026, що унеможливило його своєчасне подання.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 01.06.2026 представник ТОВ "Евервелле Україна" - Жуковський Олег Васильович просив суд відкласти розгляд справи, оскільки був залучений до справи в якості представника у день судового засідання - 01.06.2026, а тому не ознайомлений з предметом апеляційного оскарження. В підтвердження вказаного подав Ордер на надання правничої допомоги від 01.06.2026.
Арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович заперечив проти клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги. Також зазначив про відсутність підстав для поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, просив відмовити у поновленні строку та не приймати до уваги вказаний відзив.
Ухвалою суду від 01.06.2026 задоволено усне клопотання представника ТОВ "Евервелле Україна" - Жуковського Олега Васильовича та відкладено розгляд апеляційної скарги на 08.06.2026 об 15:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59, у залі судових засідань №4 (ВКЗ).
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 08.06.2026 арбітражний керуючий Козирицький Андрій Сергійович просив залишити без розгляду відзив на апеляційну скаргу, оскільки останній подано з пропуском процесуального строку, підстави для поновлення якого відсутні. 
Представник ТОВ "Евервелле Україна" Жуковський Олег Васильович просив поновити строк та долучити відзив на апеляційну скаргу, оскільки представниця ТОВ «Евервелле Україна» була долучена до матеріалів електронної справи 19.05.2026 та не була обізнана до того часу про розгляд даної справи.
Щодо клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів враховує наступне.
Як вбачається з пояснень у відзиві, представником відповідача - ТОВ “Евервелле Україна” заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді подано лише 19.05.2026, оскільки до цього часу, останній не був обізнаний про розгляд даної справи судом апеляційної інстанції, а також з огляду на те, що приєднання представника до матеріалів електронної справи відбулося 19.05.2026 у позаробочий час, датою фактичного надання доступу до матеріалів справи слід вважати 20.05.2026. Відзив на апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на його подання подається представником відповідача у максимально стислі строки після отримання доступу до матеріалів справи. У зв`язку з наведеним, для реалізації прав як представника відповідача, враховуючи, що подання відповідного відзиву є необхідним для забезпечення ефективного захисту прав та законних інтересів відповідача, а подання відзиву не порушить прав скаржника, а натомість сприятиме об`єктивному та повному розгляду справи, просить поновити строк для подачі відзиву, оскільки приєднання до матеріалів електронної справи та ознайомлення з електронною справою №918/822/23(918/405/26) відбулось фактично 20.05.2026, докази про що долучає до даного відзиву.
Як встановлено в ч.4 ст.262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.
В ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 встановлено строк для відповідача на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу до 15.05.2026.
Частиною 1 ст.262 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
За змістом частин першої та четвертої статті 119 Господарського процесуального кодексу України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 118 Господарського процесуального кодексу України).
Як підтверджується матеріалами справи, ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження було доставлено до електронного кабінету ТОВ «Евервелле Україна» 30.04.2026, а відтак відповідно до вимог процесуального закону вона вважається врученою у цей день.
Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги та мав достатній строк (15 днів) для підготовки і подання відзиву на апеляційну скаргу.
Отже, доводи представниці ТОВ "Евервелле Україна" Корень О.М., що відповідач не був обізнаний про розгляд даної справи судом апеляційної інстанції, спростовуються встановленими вище обставинами.
Сам по собі факт приєднання представника до матеріалів електронної справи 19.05.2026 не є поважною причиною пропуску строку, оскільки не впливає на момент, з якого відповідач вважається повідомленим про розгляд справи.
Тому колегія суддів приходить до висновку, що наведені представницею відповідача обставини не свідчать про існування об`єктивних перешкод для своєчасного подання відзиву на апеляційну скаргу.
Отже, з огляду на недоведеність поважності причин пропуску строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його поновлення, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання відмовляє, а відзив на апеляційну скаргу залишає без розгляду.
Надалі у судовому засідання арбітражний керуючий Козирицький А.С. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі.
Зокрема, послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.09.2025 у справі №907/523/25 та від 03.03.2023 по справі №905/448/22. Зазначив, що між сторонами 26.06.2024 було укладено Договір зберігання з правом користування, за яким фактично весь виробничий комплекс боржника було передано відповідачу. Рішенням суду Договір визнано недійсним як фраудаторний, а відповідача зобов`язано усунути перешкоди у користуванні майном боржника, однак відповідач його тривалий час не виконує. Відповідач по даний час безпідставно використовує майно ТОВ «Традєкс», що позбавляє останнє відповідного прибутку. Також стверджував про наявність суперечливої поведінки відповідача, оскільки він спочатку зазначав про укладення Договору зберігання з правом користування, а тепер стверджує, що даний договір розірваний. Арбітражний керуючий зазначав про наявність інших виконавчих проваджень, що пов`язані з ТОВ «Традєкс», та рішення по яким ТОВ «Евервелле Україна» не виконує добровільно. Вказані обставини вважає такими, що в подальшому може утруднити виконання рішення. На підставі викладеного просив апеляційний суд скасувати ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.04.2026 у справі №918/822/23(918/405/26) та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Представник ТОВ "Евервелле Україна" Жуковський О.В. заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги; надав пояснення по справі. Зазначив, що заходи забезпечення позову, про які просить заявник, не є адекватними та співмірними, така заява не є обґрунтованою належними доказами, при дослідженні яких була б можливість встановити, що такі заходи можуть бути вжиті. Апелянтом доказово не підтверджено наявності фактичних обставин з якими пов`язуються застосування заходів забезпечення позову, зокрема щодо обставин вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих як на витрачення чи списання коштів з рахунків, так і на реалізацію майна чи підготовку до такої реалізації, або доведення до банкрутства товариства тощо. Представник вважає, що арбітражний керуючий намагається дискредитувати ТОВ «Евервелле Україна», як товариство, що є об`єктом критичної інфраструктури і яке є підприємством реального сектору економіки. Зазначив про відсутність доказів реальної діяльності ТОВ «Традєкс». Посилання арбітражного керуючого на рішення суду щодо усунення перешкод у користуванні майном, на переконання представника відповідача, не стосується предмету спору у даній справі про стягнення грошових коштів. Інші посилання апелянта вважає лише оціночними судженнями, які зводяться до власних міркувань та припущень, які не підтверджуються жодними належними доказами. На підставі викладеного представник ТОВ «Евервелле Україна» просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:
Як встановлено статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 ГПК України, а саме якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Частиною 4 статті 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду неодноразово у своїх постановах, зокрема від 12.05.2026 у cправі №910/14770/25, від 08.10.2025 у справі №910/6025/25, від 14.10.2025 у cправі №922/4759/24, звертав увагу, що під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову та які можуть виражатись у вчиненні відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.
Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Разом з цим, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (у постанові Верховного Суду 12.08.2025 у справі №916/2621/24, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20, від 17.12.2018 у справі №914/970/18).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 звертає увагу, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, з метою забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, своєю чергою, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах №914/2157/19, №910/19256/16, №910/20479/17, №922/1605/18, №909/526/19, №925/288/17, №904/1417/19).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 зазначила, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Як було встановлено, у провадженні Господарського суду Рівненської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Традєкс», у межах якої розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Козирицького А.С.
Розпорядник майна звернувся до суду із позовом до ТОВ «Евервелле Україна» про стягнення 16141979,22 грн, а також із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача.
Позов заявлено з посиланням на безпідставне набуття та збереження Товариством з обмеженою відповідальністю «Евервелле Україна» доходів від використання майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Традєкс», переданого відповідачу на підставі Договору зберігання з правом користування від 26.06.2024, який рішенням суду, що набрало законної сили, визнано недійсним, а відповідача зобов`язано усунути перешкоди у користуванні майном позивача.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач після визнання недійсним Договору зберігання з правом користування від 26.06.2024 продовжує фактично володіти та користуватися майном боржника без належної правової підстави, отримує з нього доходи, а також не виконує судове рішення про усунення перешкод у користуванні майном.
Як підтверджується встановленими обставинами, рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.12.2024 у справі №918/822/23(918/847/24), залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та постановою Верховного Суду від 24.06.2025, визнано недійсним Договір зберігання з правом користуванням від 26.06.2024, укладений між ТОВ «Традєкс» та ТОВ «Евервелле», а також зобов`язано ТОВ «Евервелле» усунути перешкоди у користуванні ТОВ «Традєкс» своїм майном (рухомим/нерухомим). 
У рішенні суду встановлено наступні обставини:
- «Зміст спірного правочину свідчить про те, що боржник безоплатно здійснив передачу майна в користування, тобто відмовився від власних майнових вимог, та ще й прийняв на себе додаткове зобов`язання в частині оплати вартості послуг за його зберігання»;
- «Сукупність встановлених обставин свідчить, що укладення ТОВ "Традєкс" договору зберігання з правом користування від 26.06.2024 призвело до зменшення обсягу майнових активів боржника та його неплатоспроможності, а також спрямовано на завдання шкоди кредиторам»;
- «З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про фіктивність оспорюваного договору, оскільки безоплатна передача майна на користь третьої особа, яка навіть не була контрагентом боржника, порушує інтереси кредиторів, а отже має ознаки фраудаторного правочину»;
- «З огляду на вищезазначене суд доходить висновку, що оспорюваний договір укладено боржником в інтересах заінтересованої особи та окремого кредитора боржника»;
- «З матеріалів справи вбачається, що наразі всім майном ТОВ "Традєкс" незаконно користується Товариство з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" та отримує з цього дохід».
Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.
Отже, факт володіння та використання активів ТОВ "Традєкс" без належної правової підстави вже встановлений судовими рішеннями господарських судів усіх інстанції у справі №918/822/23(918/847/24), що звільняє від обов`язку повторного доказування цієї обставини.
Крім того, наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що судове рішення про усунення перешкод у користуванні майном боржника відповідачем не виконано.
На підтвердження зазначеного арбітражним керуючим до заяви було долучено акти Державної виконавчої служби України, акти розпорядника майна, заяву та пояснення розпорядника майна до правоохоронних органів (т.1, а.с.134-146).
Отже, скориставшись правочином, який у подальшому визнано недійсним, відповідач не лише не повернув отримане майно, але й продовжує його використовувати, всупереч встановленим судом обов`язкам.
Така поведінка є несумісною з принципом добросовісності та свідчить про відсутність наміру відповідача виконувати судові рішення, що у сукупності з іншими встановленими обставинами підтверджує наявність ризику вчинення дій, спрямованих на відчуження або приховування активів, а відтак - ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Отже, наведені обставини у своїй сукупності свідчать про недобросовісну поведінку відповідача та наявність реального ризику утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, фактично обмежився формальною оцінкою доводів заявника та не врахував встановлені у справі преюдиційні обставини, а також поведінку відповідача, що має істотне значення для вирішення питання про наявність ризиків.
Доводи відповідача про відсутність підстав для забезпечення позову колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки вони спростовуються встановленими вище обставинами.
Оскільки предметом позову є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів, то застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту активів відповідача є належним способом забезпечення можливого виконання рішення суду.
Обраний захід забезпечення позову є необхідним та достатнім для досягнення мети забезпечення та забезпечує баланс інтересів сторін.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сформульований заявником спосіб забезпечення позову шляхом одночасного накладення арешту на грошові кошти та окремо на рухоме і нерухоме майно відповідача, кожного разу в межах 16141979,22 грн, є некоректним.
Таке формулювання фактично передбачає застосування двох самостійних заходів забезпечення позову, кожен з яких має окрему вартісну межу, що може бути сприйнято органом примусового виконання як можливість накладення арешту на активи боржника на загальну суму, що перевищує розмір заявлених вимог.
Зокрема, за такого формулювання виконавець може дійти висновку про необхідність накладення арешту як на грошові кошти в межах 16141979,22 грн, так і додатково на інше майно у такій самій сумі, що фактично призводить до подвоєння обсягу забезпечення та порушення принципу співмірності.
Водночас відповідно до приписів статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими вимогами та не можуть створювати надмірного обмеження прав відповідача.
З огляду на викладене, належним способом формулювання заходу забезпечення позову є визначення єдиного обсягу забезпечення із встановленням черговості звернення стягнення, зокрема шляхом накладення арешту на грошові кошти та нерухоме майно відповідача в межах загальної суми позовних вимог - 16141979,22 грн.
Такий підхід унеможливлює неоднозначне тлумачення виконавчим органом змісту судового рішення та забезпечує дотримання принципу співмірності заходів забезпечення позову.
А тому заява розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Як передбачено п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям в нового судового рішення про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих у будь-яких банківських та/або інших фінансово-кредитних установах, та на рухоме та нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" в межах суми 16141979,22 грн.
З огляду на положення ст.129 ГПК України, розподіл судового збору наразі не здійснюється.
Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича задоволити частково.
2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.04.2026 у справі №918/822/23(918/405/26) - скасувати.
3. Ухвалити нове судове рішення:
«Задоволити частково заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Традєкс" арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича про забезпечення позову.
Вжити заходи забезпечення позову.
Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих у будь-яких банківських та/або інших фінансово-кредитних установах, та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" (ідентифікаційний код 43020360, місцезнаходження: 35603, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Свободи, буд.2), та на рухоме та нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" (ідентифікаційний код 43020360, місцезнаходження: 35603, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Свободи, буд.2), в межах суми 16141979,22 грн.
Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Традєкс" (35641, Рівненська обл., Дубенський р-н, с.Тараканів, вулиця Колгоспна, будинок 42, код ЄДРПОУ 37083061).
Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" (ідентифікаційний код 43020360, місцезнаходження: 35603, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Свободи, буд.2).
В іншій частині заяви відмовити».
4. Постанова є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
5. Строк пред`явлення цієї постанови до виконання складає три роки, починаючи з наступного дня після набрання постановою законної сили.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 11.06.2026.

Головуючий суддя Саврій В.А. 

Суддя   Миханюк М.В. 

Суддя   Романюк Ю.Г.