Справа  №359/4574/24
Провадження №2/359/340/2025

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого Борця Є.О.,
за участю секретаря судового засідання Шандар М.М.,
за участю представника позивача   ОСОБА_1 ,
за участю представника відповідача   ОСОБА_2 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. В травні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 8 листопада 1961 року її матір ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 . 22 грудня 1995 року ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:1977 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 15 листопада 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвали шлюб. У зв`язку з тим, що земельна ділянка була придбана під час шлюбу, вона перебувала в їх спільній сумісній власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спільна сумісна власність на земельну ділянку припинилась: ОСОБА_6 набув право власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухо-мого майна, а право власності на іншу 1/2 частку в земельній ділянці ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті спадкодавиці. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. ОСОБА_3 вчасно прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_5 , та набула право власності на 1/2 частку в земельній ділянці. Однак 22 березня 2024 року державний нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори Погоріла Л.С. склала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою вона відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому ОСОБА_3 просить суд визнати земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:1977 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану по АДРЕСА_1 на території Гнідинської сільської ради Бориспіль-ського району, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; а також визнати за позивачем право власності на 1/2 частку в цьому об`єкті нерухомого майна.

1.2. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

1.3. Представник відповідача ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що спірна земельна ділянка була приватизована ОСОБА_6 , тобто набута ним у власність безоплатно з державного земельного фонду, а не нажита подружжям під час шлюбу. Крім того, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був розірваний ще 20 вересня 1971 року, тобто задовго до набуття права власності на земельну ділянку. У зв`язку з цим спірна земельна ділянка була особистою власністю ОСОБА_6 . Тому представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 травня 2024 року (а.с.38 т.1) вбачається, що цивільну справу за позовом, пред`явленим ОСОБА_3 , було розподілено судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 13 травня 2024 року (а.с.39-40 т.1) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 жовтня 2024 року (а.с.49-50 т.1) було витребувано у Другої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №136/2011, заведеної після смерті ОСОБА_5 , а у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Опанасенка К.І. – копію спадкової справи №6/2021, заведеної після смерті ОСОБА_6 .

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 2 грудня 2024 року (а.с.61-62 т.2) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну до судового розгляду по суті.

2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 5 березня 2025 року (а.с.77-78 т.2) було замінено первісного відповідача Золочівську сільську раду належним відповідачем ОСОБА_4 .

2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 28 квітня 2025 року (а.с.134-135 т.2) було витребувано у Дніпровського ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) інформацію про рішення суду, на підставі якого 15 листопада 2007 року у ВДРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві був зареєстрований актовий запис №1232 про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

2.7. На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду, занесеної до прото-колу судового засіданні від 28 квітня 2025 року (а.с.138 т.2), на підставі ч.4 ст.51 ЦПК України було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про здійснен-ня розгляду цивільної справи спочатку.

2.8. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 4 серпня 2025 року (а.с.156-157 т.2) було повторно закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

3.1. 8 листопада 1961 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 8 листопада 1961 року (а.с.16 т.1).

3.2. 22 березня 1995 року ОСОБА_6 одержав державний акт на право приватної власності на землю серії КВ №000599 (а.с.19-20 т.1). У такий спосіб він набув право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Зі змісту витягу з Державного земельного кадастру №НВ-4811430812021 від 28 квітня 2021 року (а.с.21-25 т.1) вбачається, що земельній ділянці, придбаній ОСОБА_6 , був присвоє-ний кадастровий номер: 3220882600:04:001:1977 та конкретизовано місце розташування: АДРЕСА_1 на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

3.3. 15 листопада 2007 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був розірваний, про що ВДРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві був складений відповідний актовий запис №1232. Ці обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану №00034249663 від 17 грудня 2021 року (а.с.26 т.1).

3.4. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 2 лютого 2011 року (а.с.27 т.1).

3.5. ОСОБА_3 була дочкою ОСОБА_5 та відносилась до спадкоємців першої черги за законом. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22 серпня 1962 року (а.с.17 т.1) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 12 вересня 1990 року (а.с.18 т.1). 25 лютого 2011 року, тобто протягом шести місяців з дня смерті спадкодавиці, позивач подав до Другої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.68 т.1). У такий спосіб ОСОБА_3 прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_5 .

3.6. Спірні правовідносини регулюються главою 84 «Загальні положення про спадкування» книги шостої «Спадкове право» ЦК України та розділом 6 «Майнові права та обов`язки подружжя» КпШС України, що був чинним до 1 січня 2004 року.

4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

4.1. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

4.2. Згідно з ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, було його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

4.3. Відповідно до ч.1 ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, було власністю кожного з них.

4.4. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

4.5. Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 9 грудня 2015 року у справі №6-814цс15, відповідно до положень ст.ст.6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету КМУ №15 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян, затвердженого наказом Держкомзему України №10 від 15 лютого 1993 року, та ст.22 КпШС України, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, була його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йшлось не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

4.6. У постановах від 20 червня 2018 року у справі №1311/832/12 (провадження №61-6409св18), від 12 листопада 2019 року у справі №753/6139/14-ц (провадження №61-14257 св18), від 12 червня 2019 року у справі №409/1959/15-ц (провадження №61-14257св18), від 12 серпня 2020 року у справі №626/4/17 (провадження №61-29004св18) та від 10 січня 2023 року у справі №753/17628/19 Верховний Суд підтримав вказаний правовий висновок та відзначив, що тільки в період часу з 8 лютого 2011 року по 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; тоді як до 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. З копії державного акту на право приватної власності на землю серії КВ №000599 від 22 березня 1995 року (а.с.19-20) вбачається, що ОСОБА_6 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Гнідинської сільської ради від 22 грудня 1994 року, а не на підставі договору купівлі-продажу чи іншого відплатного правочину. Ця обставина свідчить про те, що вказана земельна ділянка була приватизо-вана ним та перебувала в його особистій приватній власності, а не в спільній сумісній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Такий висновок суду узгоджується з усталеною правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 9 грудня 2015 року у справі №6-814цс15, а також в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №1311/832/12 (провадження №61-6409св18), від 12 листопада 2019 року у справі №753/6139/14-ц (провадження №61-14257 св18), від 12 червня 2019 року у справі №409/1959/15-ц (провадження №61-14257св18), від 12 серпня 2020 року у справі №626/4/17 (провадження №61-29004св18) та від 10 січня 2023 року у справі №753/17628/ 19.

5.2. Дійсно, зі змісту листа начальника Дніпровського ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) №817/33.4-80 від 6 травня 2025 року (а.с.145 т.2) вбачається, що актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був зареєстрований на підставі рішення Московського районного суду м. Києва від 20 вересня 1971 року. Однак за правилом, передбаченим ст.44 КпШС України, що був чинним на той час, шлюб вважався припиненим виключно з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Тому посилання представника відповідача ОСОБА_2 на вказане судове рішення підлягає критичній оцінці, попри навіть те, що вказана обставина не має жодного значення для правильного вирішення спору.

5.3. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для визнання земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:1977 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої по АДРЕСА_1 на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . В такому випадку до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , так і не ввійшла 1/2 частка у вказаному об`єкті нерухомого майна. Тому підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку у спірній земельній ділянці відсутні також, у зв`язку з чим у задоволенні пред`явленого нею позову належить відмовити в повному обсязі.

6. Розподіл судових витрат.

6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. Встановлено, що ОСОБА_3 сплатила судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок. Ця обставина підтверджується платіжною інструкцією №69378657 від 3 травня 2024 року (а.с.1 т.1). Однак у задоволенні пред`явленого позову відмовлено в повному обсязі.

6.3. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу означених судових витрат відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК Українисуд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна відмовити.

Повний текст рішення суду складений 27 жовтня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя
Бориспільського міськрайонного суду         Є.О. Борець