ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34130/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року (суддя Єфанова О.В.)
у справі №160/34130/24 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» 
до Одеської митниці 
про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 17.09.2024 № UA500500/2024/000478/2;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17.09.2024 № UA500500/2024/000968. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що митницею, в порушення норм Митного кодексу України, необґрунтовано застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару значною мірою збільшена. Позивач вказує, що у митниці не було підстав для непогодження із заявленою ним митною вартістю, визначеною за основним методом (ціною договору (контракту)), оскільки зміст наданих позивачем документів не був суперечливим, не містив розбіжностей, в них не були наявні ознаки підробки, документи містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з огляду на що у митниці не було підстав для сумніву в правильності митної вартості товару. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що з метою належного оформлення придбаного в іноземного постачальника товару, позивач подав відповідачу митну декларацію та для підтвердження заявленої вартості товару надав митному органу документи, перелік яких зазначено у графі 44 митної декларації. За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що подані митному органу документи є достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного митного законодавства. Суд вказав, що позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідач зазначає, що під час перевірки документів, поданих позивачем до митниці для підтвердження митної вартості товарів за митною декларацією від 17.09.2024, встановлено, що в документах наявні розбіжності та не містяться відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. Зауважує, що відповідно до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN продавець зобов`язаний разом з товаром передати оригінали товаросупровідних документів, серед яких, копія митної декларації країни відправлення, але вищезазначений документ до митного оформлення наданий не був; згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN ціна за товар включає в себе вартість упаковки, але у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо згаданої складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; відмітки в СМR від 14.08.2024 № AVC-2002 вказують на те, що перевізником є «TMG LOGISTICS» LLC, але рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг чомусь виданий ТОВ «ФЕЙРЛОДЖІКС». Також вказує, що згідно п.3.1.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458 CL/CN, 10% від суми зазначеної в специфікації до цього контракту за поточну доставку Покупець сплачує протягом 10 календарних днів з дати отримання проформи-інвойсу Продавця; п 3.1.2 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN ,від суми зазначеної в додатку до цього Контракту за поточну доставку, Покупець сплачує протягом 10 календарних днів з дати отримання транспортних документів (включаючи коносамент); в специфікації №50 від 05.04.2024 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN – 100% передплата за 7 днів до прибуття товару в порт призначення. Однак до митного оформлення не надано ні фактуру-інвойс, ні коносамент, що ускладнює розрахувати митну вартість поданого до митного оформлення товару. На запит митниці про надання додаткових документів позивачем додатково надані документи, однак після опрацювання інформації позивача, що подана на запит митного органу, митний орган дійшов висновку, що декларант розбіжності в поданих ним документах не усунув. За цих обставин, відповідач наполягає, що ним правомірно прийнято спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін як законне та обґрунтоване.
Також позивач подав заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 7000 грн.
Одеська митниця подала заперечення за вказану заяву позивача, зазначає, що сума витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 7000 грн є завищеною, не є співмірною з обсягом виконаних адвокатом робіт.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ - МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 30487219) є зареєстрованим у встановленому законом порядку суб`єктом господарювання. Основним видом економічної діяльності товариства за КВЕД є: 47.11. Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).
Між ТОВ «АТБ-Маркет» (покупець) та WEIHAI LONGFENG SILICA GEL CO., LTD (Китай) (постачальник) укладений зовнішньоекономічний контракт на поставку продукції від 01.01.2020 № 3458-CL/CN. 
Пунктом 1.1 контракту передбачено, що продавець зобов`язується на умовах, визначених у цьому контракті, виготовити та поставити покупцю товар під торговельною маркою, право на використання якої належить покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар.
Відповідно до пункту 2.1. контракту найменування, кількість та ціна товару, який постачається за цим контрактом, зазначаються у специфікаціях до цього контракту, які підписуються обома сторонами на кожну поставку товару та є невід`ємного частиною цього контракту. Зміна ціни товару після підписання обома сторонами відповідної специфікації можлива лише за взаємною згодою обох сторін.
Згідно пункту 2.3 контракту ціна на товар розуміється відповідно до умов FOB QingDao згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» Міжнародної торгової падати у редакції 2010 року (надалі - «Правила «Інкотермс» 2010 р.») (якщо у відповідній специфікації до цього контракту, підписаній обома сторонами, не зазначені інші умови згідно з Правилами «Інкотермс» 2010 р.) та включає в себе вартість навантаження товару у продавця, вартість усіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість упаковки та маркування товару, не включаючи податки та мита на території України.
17.029.2024 на виконання умов зовнішньоекономічного контракту № 3458-CL/CN від 01.01.2020 компанією «WEIHAI LONGFENG SILICA GEL CO., LTD», відповідно до специфікації №50 від 05.04.2024, поставлений товар - Селікагелевий гігієнічний наповнювач у вигляді гранул для котячих туалетів не в аерозольній упаковці не для медичного використання:- Сілікагелевий наповнювач для котячих туалетів 1-8мм, 3,8 л (1,5 кг), - 46560 шт. Виробник: WEIHAI LONGFENG SILICA GEL CO., LTD. Торговельна марка: Своя Лінія.
З метою митного оформлення поставленого позивачеві товару, позивач подав до Одеської митниці електронну митну декларацію №24UA500500032054U7 від 17.09.2024, в якій митна вартість товару заявлена за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 Митного Кодексу України.
На підтвердження митної вартості товару підприємством разом із митною декларацією надано митному органу документи, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) № 3458-CL/CN від 01.01.2020; специфікація № 50 від 05.04.2024; сертифікат якості від 17.06.2024 б/н; рахунок-фактура (інвойс) № 2024ATB 17-18-19 від 17.06.2024; коносамент від 25.06.2024 № ZJSM24060635; сертифікат про походження товару від 18.06.2024 № С24601570370458; документ, що підтверджує вартість страхування від 15.07.2024 № 19781; пакувальний лист б/ від 17.06.2024; а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, - автотранспортна накладна № 719741 від 16.09.2024; автотранспортна накладна № 719742 від 16.09.2024, автотранспортна накладна № 771592 від 16.09.2024. 
За результатами розгляду наданих декларантом документів встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: 
1. Відповідно до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN продавець зобов`язаний разом з товаром передати оригінали товаросупровідних документів, серед яких, копія митної декларації країни відправлення, але вищезазначений документ до митного оформлення наданий не був;
2. Відповідно до пп. «в» п1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN ціна за товар включає в себе вартість упаковки. Але, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо згаданої складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
3. Відмітки в СМR від 14.08.2024 № AVC-2002 вказують на те, що перевізником є «TMG LOGISTICS» LLC, але рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг виданий ТОВ «ФЕЙРЛОДЖІКС»;
4. Згідно п.3.1.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN ,10% від суми зазначеної в специфікації до цього контракту за поточну доставку Покупець сплачує протягом 10 календарних днів з дати отримання проформи-інвойсу Продавця; п 3.1.2 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN ,від суми зазначеної в додатку до цього Контракту за поточну доставку, Покупець сплачує протягом 10 календарних днів з дати отримання транспортних документів (включаючи коносамент); в специфікації №50 від 05.04.2024 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN – 100% передплата за 7 днів до прибуття товару в порт призначення. Але до митного оформлення не надано ні фактуру-інвойс, ні коносамент, що ускладнює розрахувати митну вартість поданого до митного оформлення товару.
На підставі ч.3 статті 53 МК України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення.
17.09.2024 декларантом ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» додатково надано документи: swift б/н від 21.08.2024, договір транспортного експедирування № 06112019 від 06.11.2019, копію коносамента, лист № 1709/28 від 04.09.2024.
Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 17.09.2024 № UA500500/2024/000478/2.
Також митницею складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 17.09.2024 № UA500500/2024/000968, якою якою відмовлено у митному оформлені (випуску) товарів за МД №24UA500500028750U1 від 19.08.2024 у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості.
Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів, Одеською митницею зазначено, що swift від 21.08.2024 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216. Надана копія митної декларації країни відправлення не містить перекладу на українську мову, є порожнім бланком та не містить відомостей щодо зовнішньоекономічної операції. Отже, після опрацювання інформації, що була викладена у листі № 1709/28 від 04.09.2024, стосовно митної декларації № 24UA500500032054U7 щодо направлених документів і неможливості надання інших документів для підтвердження заявленої митної вартості, встановлено, що декларантом не надані всі перелічені в повідомленні митного органу документи для підтвердження заявленої митної вартості та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, розбіжності не спростовано.
За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом обрано другорядний метод визначення митної вартості – резервний. З метою забезпечення повноти оподаткування проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС і встановлено, що рівень митної вартості є більшим та становить: по товару № 1 заявлену митну вартість скориговано за резервним методом визначення митної вартості до рівня 1,51 доларів США за кг нетто (ЕМД від 08.07.2024 № UA209190/2024/016152), ніж заявлено декларантом 1,157 дол.США/кг нетто.
Не погодившись з рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За правилами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи.
За правилами ч.6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Виходячи з аналізу наведених норм, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, суть повноважень митного органу щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів полягає у перевірці правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які зазначені у документах, що відповідно до статті 53 Митного кодексу України підтверджують цю митну вартість.
Тобто виявлені митним органом розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 Митного кодексу України).
Згідно з пп.1-4 ч.2 ст.55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 Митного кодексу України.
Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
В спірному випадку підставою для коригування заявленої митної вартості товарів стала відсутність у поданих до митного оформлення документів всіх необхідних даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та наявність розбіжностей в поданих до митного оформлення документах.
За визначенням, наведеним у статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно ч.ч.6, 8, 9 ст.58 Митного кодексу України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.
Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Відповідно до ч.1 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).
Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам и торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.
Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Отже, митний орган наділений повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності законодавчо встановлених обмежень для визначення митної вартості за ціною договору.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації (постанова Верховного Суду від 02.06.2015 у справі 21-498а15).
Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вбачається, що доводи, зазначені відповідачем в рішенні, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в поданих декларантом документах відсутні розбіжності або явні ознаки підробки, факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не може слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, виходив з того, що подані позивачем документи в повній мірі давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (контракту).
Надаючи оцінку обставинам, які стали підставою для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Щодо не надання копії митної декларації країни відправлення, суд апеляційної інстанції зазначає, що митна декларація країни відправлення не визначена ч.2 ст.53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість, і тому відсутність декларації, навіть коли надання її зазначено в контракті, не може бути підставою для витребування додаткових документів.
До того ж, митна декларація країни відправлення № 422720240000609599 від 19.06.2024 була надана позивачем разом із заявою від 30.10.2024.
З приводу доводів відповідача, що надана копія митної декларації країни відправлення не містить перекладу на українську мову, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Тобто, Митним кодексом України чітко зазначено, що декларант надає переклад документів українською мовою на відповідну вимогу митного органу.
Подані до митного оформлення документи потребують перекладу на українську мову, тільки у разі якщо дані, які містяться в них є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей зазначених у митній декларації.
Разом з тим, ані під час консультацій, ані в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не обґрунтовано необхідність здійснення такого перекладу.
Щодо посилань митного органу на відсутність у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) інформації щодо вартості упаковки, як складової частини митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що за умовами укладеного позивачем зовнішньоекономічного контракту від 01.01.2020 № 3458-CL/CN ціна на товар розуміється відповідно до умов FOB QingDao згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» Міжнародної торгової падати у редакції 2010 р. (якщо у відповідній специфікації до цього контракту, підписаній обома сторонами, не зазначені інші умови згідно з Правилами «Інкотермс» 2010 р.) та включає в себе вартість навантаження товару у продавця, вартість усіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість упаковки та маркування товару, не включаючи податки та мита на території України.
Тобто, за умовами контракту вартість упаковки входить до ціни товару. В специфікації №50 від 05.04.2024 до зовнішньоекономічного контракту від 01.01.2020 №3458-CL/CN узгоджені в контракті умови поставки товару не змінювались, інше визначення ціни, ніж в п. 2.3 контракту, не обумовлено. 
За таких обставин, з урахуванням положень ч.10 ст. 58 МК України, доводи відповідача, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару стала відсутність у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) інформації щодо вартості упаковки, як складової частини митної вартості товарів, є необґрунтованими.
Стосовно такої складові митної вартості як витрати на транспортування товару судом з`ясовано, що рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг виданий ТОВ «ФСР ЛОДЖИСТІКС Україна».
Відповідно до договору транспортного експедирування №104669 від 19.05.2023, укладеного між позивачем і ТОВ «ФСР ЛОДЖИСТІКС Україна» (експедитор), експедитор має здійснити підбір перевізників та заключити від свого імені з цими перевізниками договори на перевезення вантажів (пп. 2.1.1 договору).
Отже, договором транспортного експедирування, укладеним позивачем з ТОВ «ФСР ЛОДЖИСТІКС Україна», встановлено експедитора здійснити підбір перевізників і укласти від свого імені з цими перевізниками договори на перевезення вантажів відповідно заявки, що свідчить про правомірність залучення перевізника ТОВ «Ті Ем Джі Лоджистікс», якого зазначено у наданій CMR №771592. 
До митного оформлення позивачем надано Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 06112019 від 06.11.2019, укладений між ТОВ «ФСР ЛОДЖИСТІКС Україна» та ТОВ «Ті Ем Джі Лоджистікс», що відповідає умовам укладеного позивачем договору транспортного експедування.
Наведене свідчить про відсутність жодних договірних та, відповідно, фінансових відносин між позивачем та перевізником ТОВ «Ті Ем Джі Лоджистікс», який залучався експедитором «ФСР ЛОДЖИСТІКС Україна», тому обставини, на які посилається митниця, не є підставою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості, оскільки на впливають на числові значення транспортної складової митної вартості товару.
Стосовно аргументів митного органу про неподання фактури-інвойсу та коносаменту, то митний орган жодним чином не обґрунтував, як це зумовлює існування в документах позивача розбіжностей та відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. 
Щодо твердження відповідача, що swift від 21.08.2024 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. 
В даному випадку, як з`ясовано судом, у поданій позивачем платіжній інструкції наявні усі обов`язкові реквізити, що спростовує доводи скаржника з цього приводу. 
Таким чином, за встановлених у справі обставин суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що подані позивачем до митного органу документи дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром і не дають підстав для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.
Щодо посилання митного органу на те, що декларантом в повному обсязі не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товару, суд апеляційної інстанції зауважує, що, як зазначено вище, право митного органу на витребування додаткових документів (відповідно до ч.ч.3, 4 ст.53 Митного кодексу України) виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
При цьому витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позивачем при декларуванні митної вартості товару зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, до декларації внесені недостовірні або неточні відомості, надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, що є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, обраного позивачем, і розцінене митницею як заниження позивачем митної вартості.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів від 17.09.2024 № UA500500/2024/000478/2 та картка відмови від 17.09.2024 № UA500500/2024/000968 є протиправними та підлягають скасуванню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
З приводу відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 7000,00 грн. відповідно до поданої позивачем заяви, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст. 134 КАС України).
Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).
Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, яка визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).
За змістом ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 520/7431/19. 
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем подано документи, з яких вбачається, що з метою отримання правової допомоги по даній справі між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Альянс» укладений Договір № 08/02-19/1 від 08.02.2019 про надання правової (правничої) допомоги.
За умовами цього договору Об`єднання зобов`язується надавати Клієнту правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а Клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану Об`єднанням правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі (п.1.1). Відповідно до п. 3.1. Договору, за надання Об`єднанням правової (правничої) допомоги за цим договором Клієнт щомісячно сплачує Об`єднанню гонорар, розмір якого визначається за згодою сторін залежно від обсягу правової (правничої) допомоги, наданої Об`єднанням клієнту у звітному місяці та зазначається в акті здавання-приймання наданих послуг за звітний місяць, підписаному обома сторонами. Відповідно до п. 3.2. Договору, Гонорар сплачується клієнтом Об`єднанню щомісячно не пізніше 07 (сьомого) числа місяця, наступного за кожним звітним місяцем, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Об`єднання, зазначений у наданому об`єднанням рахунку на сплату гонорару.
Відповідно до умов укладеного договору № 08/02-19/1 від 08.02.2019, сторонами укладена Додаткова угода № 11/12/25 від 11.12.2025 до Договору, згідно п.1 якої: «Клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу (далі - Послуги), яка (-і) передбачена (-і) п. п. 1.1 та 1.2 Договору про надання правової допомоги № 08/02-19/1 від 08 лютого 2019 року, у судовій справі між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» (надалі - Позивач) та Одеською митницею про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 17.09.2024 року №UA500500/2024/000478/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації від 17.09.2024 р. № UA500500/2024/000968».
Згідно п. 2 даної Додаткової угоди: за надання правової (правничої) допомоги у суді апеляційної інстанції (Третьому апеляційному адміністративному суді) – 7 000,00 грн, в тому числі ПДВ 1166,67 грн.; відповідна вартість послуг (гонорар) включає в себе повне супроводження справи в Третьому апеляційному адміністративному суді, та є незмінною (фіксованою) незалежно від кількості судових засідань, витраченого часу на підготовку всіх необхідних процесуальних документів, кількості підготовлених процесуальних документів, транспортних та інших витрат Об`єднання, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги у суді апеляційної інстанції.
Згідно п. 4 Даної додаткової угоди: після надання Об`єднанням послуг у судах кожної із судових інстанцій сторони підписують Протокол про виконання робіт (надання послуг), в якому зазначають номер справи та вартість послуг. У випадку підписання Протоколу про виконання робіт (надання послуг), сторони визнають, що послуги надані Об`єднанням у повному обсязі, Сторони не мають жодних претензій та зауважень з приводу наданих Об`єднанням послуг.
30 січня 2026 року сторонами за вказаним договором підписаний протокол № 30/01/26, яким підтверджено повне надання послуг у Третьому апеляційному суді у справі № 160/34130/24 на суму 7000 грн. Вказана сума є витратами ТОВ «АТБ – МАРКЕТ», пов`язаними із розглядом справи №160/34130/24.
Відповідно до п. 3 Протоколу № 30/01/26 від 30.01.2026 зазначена вартість послуг вже врахована та включена в загальний розмір вартості послуг, що були прийняті та (або) підлягають прийняттю за актами здавання – приймання послуг у відповідних періодах. Отже, сума 7000 грн. входить в суму послуг за грудень 2025 року
Акт за грудень – це акт б/н від 31.12.2025 на суму 1 242 000,00 грн. Доказом оплати послуг за грудень 2025 року – є платіжна інструкція № 392436 від 06.01.2026 р. на суму 1 000 000,00 грн.
Відповідач в поданих суду запереченнях просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу в суді у розмірі 7 000,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши подані позивачем на підтвердження понесених ним витрат документи в їх сукупності, вважає, що за наведеного вище правового регулювання ці документи не є достатніми доказами, які б підтверджували фактичне надання адвокатом послуг, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції. 
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
При цьому, визначення в договорі про надання правової допомоги гонорару адвоката у фіксованому розмірі відповідає положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в той же час, для вирішення питання про відшкодування в порядку Кодексу адміністративного судочинства України понесених стороною витрат на правничу допомогу адвоката за рахунок іншої сторони - суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, законодавець вимагає доведення обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Тобто з метою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу згідно з умовами договору про надання правничої допомоги законодавець передбачає обов`язкову наявність доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, незалежно від того, встановлений в договорі фіксований розмір гонорару чи ні. 
В спірному випадку сам по собі договір № 08/02-19/1 від 08.02.2019, додаткова угода № 11/12/25 від 11.12.2025 до цього договору свідчать лише про домовленість між клієнтом та адвокатом про надання послуг з професійної правової (правничої) допомоги без визначення суті, змісту та обсягу таких послуг.
Додаткова угода № 11/12/25 від 11.12.2025 окрім посилання на те, що відповідна вартість послуг (гонорар) включає в себе повне супроводження справи в Третьому апеляційному адміністративному суді, не містить інформації, в чому саме полягає таке «повне супроводження», які саме послуги, пов`язані з розглядом цієї справи, мають бути надані адвокатом. Відсутня відповідна інформація і в складеному позивачем та об`єднанням протоколі № 30/01/26 від 30.01.2026. 
Інші докази, які б підтверджували фактичне надання адвокатом послуг в межах вказаного договору і додаткової угоди до нього позивачем (його представником) не подані, в матеріалах справи відсутні. Наявні у справі заяви позивача по суті справи не вважаються належним доказом для відшкодування понесених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки не замінюють документу, який би засвідчував факт надання адвокатом певних послуг в межах укладеного з позивачем договору. 
За таких обставин відсутність належних доказів унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу та розподіл судових витрат, внаслідок чого суд апеляційної інстанції вважає, що витрати в розмірі 7000,00 грн. заявлені позивачем до відшкодування безпідставно.
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі №160/34130/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров