ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2721/24  Номер провадження 22-ц/814/992/26	Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.
за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гонтара В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 рокуухвалене у складі головуючого судді Свістєльнік Ю.М., повний текст судового рішення виготовлено – дати не вказано
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Глобинська міська рада Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з вказаним позовом до ОСОБА_1 та просила суд встановити земельний сервітут на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в АДРЕСА_1 для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. «№ В» та із домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , згідно з варіантом встановлення земельного сервітуту наведеним в дослідницькій частині та відображеним в додатку № 1 до висновку експерта №12-24 ОСОБА_5 за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 від 20 березня 2024 року та вирішити питання судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 травня 2005 року вона придбала у власність житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Домоволодіння включає в себе: житловий будинок, літ. А, а1, а1н загальна площа 37.8 кв. м, житлова площа 16 кв. м, з господарські будівлі та споруди: літня кухня літ. Б; погріб літ. Бп; гараж літ В; ворота №1.
Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташовані на земельній ділянці площею 0,0398 га, кадастровий номер: 5320610100:50:001:0582, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить їй на праві власності. Зазначена земельна ділянка кадастровий номер: 5320610100:50:001:0582 з усіх сторін оточена іншими земельними ділянками.
Прохід та проїзд із зазначеної земельної ділянки на вулицю Володимирівську можливий лише через земельну ділянку кадастровий номер: 5320610100:50:001:0783, розташовану в АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка кадастровий номер: 5320610100:50:001:0783, загальною площею 0,0481 га належить на праві власності відповідачці.
Вказувала, що до квітня 2023 року вона та її сім`я згідно з усною домовленістю з відповідачкою, враховуючи усталений багаторічний порядок користування суміжними земельними ділянками, розташування та конфігурацію гаражу літ. «В» її домоволодіння, мали безперешкодний до нього доступ, тобто вільно проїжджали та проходили. 
У лютому 2023 року відповідач їй повідомила, що вона приватизувала земельну ділянку, яку вони фактично використовували для доступу до свого домоволодіння та заборонила їм до нього проїзд та прохід.
Беручи до уваги те, що відповідач заборонила їй та її сім`ї право проїзду та проходу по земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783 до домоволодіння позивачки по наявному шляху, вона звернулася за допомогою у вирішенні цього питання в Глобинську міську раду, яка її повідомила, що рішенням №163 від 23.02.2023 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,0481 га, кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , з метою передачі у власність» у п. 4 рекомендувала гр. ОСОБА_1 встановити сервітут з метою забезпечення проходу (проїзду) через її земельну ділянку суміжному землевласнику. Однак відповідачка відмовилася від зазначеної рекомендації, а Глобинська міська рада не наділена повноваженнями зобов`язати власника земельної ділянки встановити земельний сервітут.
09.08.2023 року позивач звернулася до ОСОБА_1 з письмовою заявою - пропозицією про укладення між ними договору про встановлення земельного сервітуту, яку вона отримала в той же день та відмовила позивачці у запропонованій пропозиції (встановленні сервітуту), що підтверджується її власноручно написаною письмовою відповіддю. 
Таким чином, між позивачем та відповідачем, як суміжним землевласником, наявний спір щодо права користування земельною ділянкою кадастровий номер 5320610100:50:001:0783 з метою проходу (проїзду) по ній до домоволодіння, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер: 5320610100:50:001:0582.
Вказувала, що на її замовлення була проведена експертиза та згідно з висновком експерта №12-24 за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 по заяві гр. ОСОБА_2 від 20 березня 2024 року зазначено, що виходячи із розташування та конфігурації гаража літ. «№В» домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , та самого домоволодіння, на розгляд можливо запропонувати один варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в АДРЕСА_1 для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. № «В» та із домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 на дорогу, розташовану на АДРЕСА_1 .
Варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в АДРЕСА_1 для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. № «В» та із домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 наведений в дослідницькій частині та відображений в додатку №1 до даного висновку експерта. До висновку №12-24 додаються Додаток №1 «План земельної ділянки» та додаток №2 «Фототаблиця».
Таким чином, судовим експертом запропонований єдиний можливий варіант визначення земельного сервітуту, що зображений на графічному плані земельних ділянок, який додано до висновку №12-24.
Враховуючи те, що належна їй земельна ділянка кадастровий номер 5320610100:50:001:0582 знаходиться по центру інших оточених нею земельних ділянок, де взагалі відсутня можливість будь-якого проїзду автотранспортом до гаражу літ. «В» її домоволодіння, вважає такий висновок експерта ОСОБА_5 обгрунтованим та об`єктивним.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Глобинська міська рада Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в сумі 6 000 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що позивач не довела безальтернативності захисту свого права, як власника земельної ділянки, іншим способом, ніж встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки відповідача, оскільки для його встановлення закон вимагає від позивача надання суду доказів неможливості нормального користування земельною ділянкою без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, як не довела й найменш обтяжливого способу встановлення такого сервітуту для власника сусідньої земельної ділянки, проти якого заперечувала сторона відповідача. Надання позивачу права необмеженого проїзду та проходу по такій земельній ділянці до володіння позивача є надміру обтяжливим втручанням у мирне володіння майном для відповідача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гонтара В.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.11.2023 №354351456), власником земельної ділянки площею 0,0398 га, кадастровий номер: 5320610100:50:001:0582, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.03.2015 №35201245) (т.1 а.с.12, 20).
Рішенням Глобинської міської ради від 23.02.2023 року №163 «Про розгляд звернення ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,0481 га, кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , з метою передачі у власність» вирішено затвердити ОСОБА_1 «Технічну документацію із землеустрою…» на земельну ділянку площею 0,0481 га, кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 . Передано ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0481 га, кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.21).
09.08.2023 року позивачем по справі було надано відповідачу заяву-пропозицію укладання договору про встановлення земельного сервітуту. Зі змісту заяви вбачається відмова відповідача на підпис сервітуту (т.1 а.с.22).
Згідно Висновку експерта №12-24за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 по заяві гр. ОСОБА_2 від 20 березня 2024 року зазначено, що виходячи із розташування та конфігурації гаража літ. «№В» домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , та самого домоволодіння, на розгляд можливо запропонувати один варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в АДРЕСА_1 для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. № «В» та із домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 на дорогу, розташовану на АДРЕСА_1 . Висновком вказано варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованій в АДРЕСА_1 для проїзду автотранспортом та проходу із гаража літ. № «В» та із домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 наведений в дослідницькій частині та відображений в додатку №1 до даного висновку експерта. До висновку №12-24 додаються Додаток №1 «План земельної ділянки» та додаток №2 «Фототаблиця» (т.1 а.с.24-29).
Згідно Висновку експерта №86-24 за результатами проведення земельно-технічного дослідження земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_1 суміжних із земельною ділянкою кадастровий номер 5320610100:50:001:0783, розташованою в АДРЕСА_1 від 25.11.2024 року, складеного експертом М.В. Маківським, запропоновано два варіанти влаштування сервітуту та зазначено, що згідно діючих ДБН, відстань від в`їздів гаражів до сусідніх житлових будинків повинна бути не менше 10 м, тому мається можливість встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0349, або на земельних ділянках кадастровий номер 5320610100:50:001:0783 та 5320610100:50:001:0310, розташованих в АДРЕСА_1 . Висновком вказано варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці кадастровий номер 5320610100:50:001:0349, розташованій в АДРЕСА_1 площею 56 кв.м. для проїзду автотранспортом та проходу до домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 відображений червоним кольором в додатку №1 до даного висновку експерта. Та інший варіант встановлення земельного сервітуту на земельних ділянках кадастровий номер 5320610100:50:001:0310 та 5320610100:50:001:0783, розташованих в АДРЕСА_1 площею 64 кв.м. та 23 кв.м. відповідно для проїзду автотранспортом та проходу до домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 відображений червоним кольором в додатку №2 до даного висновку експерта (т.1 а.с.80-91).
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка не довела безальтернативності захисту свого права, як власника земельної ділянки іншим способом, ніж встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки відповідача, а також, що запропонований варіант є найменш обтяжливим способом відповідачки, проти якого заперечувала сторона відповідача.
Суд першої інстанції також дійшов висновку про невідповідність заходу втручання в мирне володіння, шляхом встановлення земельного сервітуту критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Втручання в право на мирне володіння відповідачем належною їй земельною ділянкою відбудеться за відсутності справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача.
Оскільки земельна ділянка відповідача є фактично прибудинковою територією (подвір`ям), то суд вважав, що надання позивачам права необмеженого проїзду та проходу по такій земельній ділянці до володіння позивача буде надміру обтяжливим втручанням у мирне володіння майном для відповідача.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.
За змістом частини першої статті 98 ЗК України правом земельного сервітуту є право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (частина четверта наведеної норми).
Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається стосовно обмеженого користування чужим майном.
Відповідно до частини першої статті 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Зазначене дає підстави для висновку про те, що, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою його встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, яка звертається щодо встановлення такого обмеженого користування чужим майном.
Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №487/4106/14-ц від 12.06.2019, №925/603/18 від 19.06.2019, №484/690/16-ц від 17.10.2019, №751/8865/15-ц від 27.11.2019.
За змістом позиції Верховного Суду, сформованій у справі №918/370/17 від 20.09.2018, саме позивач має довести, що: 1) повноцінне використання своєї земельної ділянки чи іншої нерухомості неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки чи нерухомості; 2) задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; 3) він, позивач, не досяг з відповідачем домовленості про установлення сервітуту та про його умови.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020 дійшла висновку щодо необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Із огляду на викладені норми права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не підтверджено належними доказами безальтернативності захисту свого права, як власника земельної ділянки, іншим способом, ніж встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки відповідача, а також, що такий спосіб є найменш обтяжливим для власника сусідньої земельної ділянки, проти якого в суді сторона відповідача категорично заперечувала. При цьому, колегією суддів враховано відсутність у справі доказів на підтвердження звернення позивача до іншої сторони – сусіда ОСОБА_3 з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту, як передумови звернення в суд із цим позовом.
Наведені в апеляційній скарзі, доводи є тотожними доводам, висловленим позивачем у позовній заяві та під час розгляду справи у суді першої інстанції, які були предметом дослідження судом першої інстанції, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року без змін.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесені сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 травня 2026 року.

Головуючий     О.О. Панченко 

Судді        Т.В. Одринська

В.П. Пікуль