Справа № 690/42/26
Провадження № 2/690/173/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року         м. Багачеве
Багачевський міський суд Черкаської області в складі:
головуючого судді   Линдюка В.С.,
секретар судового засідання Руденко В.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача, адвокат Лабик Р.Р., повноваження якого підтверджено ордером від 21.01.2026 року серії АІ № 2101465, звернувся до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.09.2025 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним транспортним засобом - бойовим вантажним автофургоном марки «HMMWV M115A1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належним військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснював рух по проїзній частині ділянки автодороги Т0401 127км+600м поблизу с. Покровське Синельниківського району Дніпропетровської області, зі сторони с. Покровське в напрямку м. Дніпра, зі швидкістю не менше 60 км/ год. В салоні автомобіля, на задньому правому пасажирському сидінні, в якості пасажира знаходився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час руху, по проїзній частині ділянки автодороги Т0401 127км+600м поблизу с. Покровське Синельниківського району Дніпропетровської області, зі сторони с. Покровське в напрямку м. Дніпра, ОСОБА_2 , рухаючись зі швидкістю не менше 60 км/год, не переконавшись, що це буде безпечним, змінив напрямок руху вправо, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, втратив контроль над транспортним засобом та допустив перекидання транспортного засобу вліво за межі проїзної частини. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.1.а, 2.9.а, 10.1 Правил дорожнього руху, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодженні у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з забоями і розривами легень та внутрішньо-плевральною кровотечею, що у своїй сукупності і в перебігу травматичного процесу, ускладнилося розвитком комбінованого шоку, внаслідок чого ОСОБА_3 загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Також вказано, що за даним фактом розпочато кримінальне провадження № 62025170030018468, за результатами досудового розслідування якого обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, передано на розгляд до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, де в судовій справі № 803/75/25 триває його судовий розгляд. 
У результаті загибелі ОСОБА_3 позивачу, який є його батьком, заподіяно моральну шкоду, в зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією бойового вантажного автофургону марки «HMMWV M115A1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не була зареєстрована в установленому законом порядку.
Загальний розмір страхової (регламентної) виплати моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої фізичної особи членам його сім`ї визначено на законодавчому рівні - 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, та з урахуванням обставин даної справи становить 200 000 грн.
Стороною позивача вжито заходів досудового врегулювання спору, однак відповідачем відмовлено у здійсненні страхової (регламентної) виплати, оскільки військова техніка не підлягає державній реєстрації у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, та відповідно не підлягає обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності, з чим позивач категорично не погоджується.
Представником відповідача Гусєвим П.В., повноваження якого підтверджено довіреністю від 25.12.2025 року № 4-01/495, подано відзив на позовну заяву за змістом якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Вказана позиція мотивована тим, що МТСБУ не несе відповідальності за шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю навантажувача в зв`язку з тим, що даний транспортний засіб не підлягає обов`язковому страхуванню.
Представник позивача адвокат Лабик Р.Р. надав до суду відповідь на відзив за змістом якого доводи представника відповідача вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні норм законодавства та спрямовані на ухилення від виконання свого прямого обов`язку перед потерпілою стороною, тож наполягав на задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 24.02.2026 року за клопотанням представника відповідача до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено  ОСОБА_2 та військову частину НОМЕР_1 .
Позивач та його представник у судові засідання неодноразово не з`явились, поважність причин неявки не повідомили.
Представником позивача адвокатом Лабик Р.Р. разом з позовною заявою подано до суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності позивача та його представника.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, поважність причин неявки не пояснив, клопотань від його імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило.
Військова частина НОМЕР_1 , маючи зареєстрований електронний кабінет ЕСІТС, що підтверджується відповіддю від 25.02.2026 року № 31644628, відповідно до ч. 5 ст. 14, ч. 6 ст. 128 ЦПК України повідомлялась про місце, дату та час розгляду справи шляхом направлення судових рішень та судових повісток до її електронного кабінету, однак від імені її представника письмових пояснень щодо позову або відзиву до суду не надано, участі уповноваженого представника в судових засіданнях не забезпечено.
Судом вжито заходів до повідомлення ОСОБА_2 , про місце, дату та час розгляду справи, однак він у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, письмових пояснень щодо позову або відзиву до суду не надано, клопотань від його імені процесуального характеру до суду не надходило.
У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Суд вважає встановленими та доведеними належними доказами наступні обставини справи.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Покровське Синельниківського району Дніпропетровської області, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 19.09.2025 року виконавчим комітетом Багачевської міської ради Черкаської області.
Батьками померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 14.10.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міськвиконкому Черкаської області.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 12.10.2020 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Звенигородка Черкаської області.
Згідно роздруківки з сайту http://policy.mtsbu.ua станом на 11.09.2025 року полісу внутрішнього страхування на транспортний засіб № 2119Е4 не знайдено.
Представник ОСОБА_1 звертався до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі 200 000 грн., у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 11.09.2025 року близько 21 год. 44 хв. в с. Покровське Дніпропетровської області, за участю бойового броньованого вантажного автофургону марки «HMMWV» моделі «М115А1», під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Листом від 15.01.2026 року № 3.1.-01а/1030 МТСБУ відмовлено у виплаті заявленого страхового відшкодування з підстав того, що військова техніка (автофургон HMWV моделі М115А1) не підлягає обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності, як наслідок, відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування в межах цього виду виплати.
Деліктні правовідносини щодо відшкодування шкоди, в тому числі моральної, завданої джерелом підвищеної небезпеки регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції станом на 11.09.2025 року.
Приписами ч. 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до змісту п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпіла особа - фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяно шкоду, та/або юридична особа, майну якої заподіяно шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка має право на відшкодування такої шкоди відповідно до цього Закону.
Приписами ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Порядок та підстави здійснення МТСБУ регламентних виплат за рахунок коштів фонду захисту потерпілих регламентовано ч. 2 ст. 18, ст.ст. 20, 32, ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, крім іншого, її батькам, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком, а загальний розмір страхових (регламентних) виплат стосовного одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.
Водночас долучені представником позивача документи не підтверджують ні факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю бойового броньованого вантажного автофургону марки «HMMWV» моделі «М115А1», р.н. НОМЕР_2 , ні факту дорожньо-транспортної пригоди поблизу с. Покровське Синельниківського району Дніпропетровської області за участю вищевказаного транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Долучена до позовної заяви роздруківка тексту обвинувального акту в кримінальному провадженні № 62025170030018468 за змістом якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, не може вважатись письмовим доказом, у розумінні ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 95 ЦПК України, оскільки даний обвинувальний акт не містить ознак офіційного документу.
Положеннями ч. 3 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Водночас надана представником позивача роздруківка тексту вищевказаного обвинувального акту в кримінальному провадженні № 62025170030018468 не містить ні підписів уповноважених осіб, які його склали та затвердили, ні дат його складення та затвердження, що не надає цій роздруківці як статусу відповідного офіційного документу, так і не може підтверджувати обставини, які в ній зазначені, навіть з урахуванням засвідчення представником позивача відповідності оригіналу копії даної роздруківки.
Крім того, невідомим є походження даної роздруківки тексту, який іменується як обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 62025170030018468, оскільки відомості про те, що її в такому вигляді надано позивачу чи його представнику відповідними уповноваженими органами, відсутні.
Надана представником позивача роздруківка електронного листа від 19.01.2026 року, надісланого в автоматичному режимі з порталу Судової влади України на e-mail «ІНФОРМАЦІЯ_7», в якій зазначено відомості щодо розгляду Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області кримінальної справи № 803/75/25 та її сторін, не містить жодної інформації щодо предмета доказування, тож така роздруківка не може вважатися належним доказом у справі, як наслідок, відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України не береться судом до уваги.
Крім того, суд критично оцінює зміст обставин, викладених у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду та в заяві на виплату страхового відшкодування, які адресовані МТСБУ, складених та підписаних від імені представника ОСОБА_1 , за відсутності інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували їх достовірність, оскільки приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України позбавляють суд можливості робити припущення щодо їх дійсності.
При цьому, в поданому представником відповідача відзиві на позовну заяву не вказано про визнання обставин факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю бойового броньованого вантажного автофургону марки «HMMWV» моделі «М115А1», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , тож суд не вбачає наявності підстав для звільнення сторони позивача від доказування даної обставини на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України.
Згідно змісту ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тож обґрунтування наявності таких обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає принципу справедливості розгляду справи судом, встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.
Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи, крім іншого, зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Водночас суд вважає, що стороною позивача, в порушення п. 4) ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України, не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю бойового броньованого вантажного автофургону марки «HMMWV» моделі «М115А1», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .
При цьому, стороною позивача в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України, також не повідомлялось суд про неможливість надання доказів, які підтверджують вищевказані обставини та факти, та необхідність надання додаткового строку для їх надання чи витребування їх у третіх осіб.
Таким чином, надані представником позивача докази не підтверджують обставини справи на підставі яких заявлено позовні вимоги та об`єктивно позбавляють можливості суд першої інстанції в повному обсязі перевірити їх дійсність, а самостійне витребування судом доказів у сторін, третіх осіб чи інших установ, в яких вони можуть перебувати в розпорядженні, за власною ініціативою свідчило б про порушення принципів рівності та диспозитивності, а також про упередженість суду, що є недопустимим.
З огляду на вказане, докази, які не було подано представником позивача до суду першої інстанції, щодо вищевказаних обставин, які суд визнав недоведеними, не можуть бути подані до суду апеляційної інстанції, а в разі їх подання не підлягатимуть прийняттю, відповідно до ч. 8 ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України.
Неприйнятність безпідставного прийняття в апеляційній інстанції нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, засвідчено у численних висновках Верховного Суду.
Таким чином, у разі прийняття та дослідження нових доказів апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок щодо підстав для цього в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно змісту ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог суд не вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявлених судових витрат на правничу допомогу.
Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву представником відповідача вказано, що МТСБУ планує понести судові витрати на правничу допомогу в даній справі в розмірі 2 000 грн., та просить стягнути їх з позивача на користь МТСБУ.
Відповідно до змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір понесених витрат на правову допомогу підлягає доказуванню на загальних підставах. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в даній справі представником відповідача долучено копію договору про надання послуг у сфері права від 12.10.2021 року № 4.1/12-10/2021 (далі - Договір № 4.1/12-10/2021), укладеного між МТСБУ та адвокатським об`єднанням «ІНСЛОУ ГРУП», та додаткової угоди від 28.12.2021 року до нього, а також роздруківку тексту додаткової угоди від 29.01.2026 року № 1286 до Договору № 4.1/12-10/2021.
За змістом п.п. 4.1, 4.2 Договору № 4.1/12-10/2021 надання послуг здійснюється на підставі договору та додаткових угод до нього, які є його невід`ємними частинами. У додатковій угоді обов`язково зазначаються відомості про справу за якою надаються послуги, якщо здійснення дій спрямовано на врегулювання наявної дебіторської чи кредиторської заборгованості. Виконавець має право покласти виконання договору на іншу особу у випадку погодження цього із замовником.
Умовами пп. 5.2.4 п. 5.2 Договору № 4.1/12-10/2021 визначено, що вартість послуг, що надаються виконавцем у справах у яких замовник є відповідачем з ціною позову понад 100 000 грн., у розмірі 2 000 грн.
Згідно п. 5.3 Договору № 4.1/12-10/2021 оплата здійснюється замовником шляхом перерахування суми винагороди на рахунок виконавця на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, який складається виконавцем раз на місяць та передається замовнику у місяці, наступному за звітним, у двох екземплярах разом із матеріалами справи.
Водночас суд критично оцінює роздруківку тексту додаткової угоди від 29.01.2026 року № 1286 до Договору № 4.1/12-10/2021, яка долучена до відзиву на позовну заяву, як доказ понесених МТСБУ витрат на правничу допомогу, оскільки відсутні відомості про підписання даного тексту саме в такій редакції уповноваженими представниками сторін Договору № 4.1/12-10/2021.
Крім того, відзив на позовну заяву через систему «Електронний суд» подано до суду 19.02.2026 року, однак станом на дату ухвалення рішення в справі, ні акту приймання-передачі наданих послуг між МТСБУ та адвокатським об`єднанням «ІНСЛОУ ГРУП», ні доказів перерахування МТСБУ грошових коштів на користь адвокатського об`єднання «ІНСЛОУ ГРУП», як підтвердження понесених МТСБУ судових витрат на правничу допомогу в даній справі суду не надано, заяв про надання їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення в справі до суду від імені МТСБУ чи його представника до суду не надходило.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20.07.2021 року в справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
За вказаних обставин суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 142, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.
Судові витрати залишити за позивачем.
Відмовити в стягненні судових витрат на правничу допомогу з  ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України.
Копію рішення суду надіслати учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Багачевський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення. 
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_6 , виданий 20.03.1997 року Ватутінським МВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .
Відповідач: Моторне (транспортного) страхове бюро України, адреса місцезнаходження: бульв. Русанівський, 8, м. Київ, код ЄДПРОУ 21647131.

Суддя          Линдюк В.С.