ПОСТАНОВА 
Іменем України

12 травня 2025 року         м. Кропивницький

справа № 404/3259/22
провадження № 22-ц/4809/556/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом – ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, на рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області (суддя Мохонько В. В.) від 27.11.2024 та додаткове рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області (суддя Мохонько В. В.) від 17.12.2024,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
1.1.1У червні 2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 й просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, а потім у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття ОСОБА_4 .
Позов обґрунтовано тим, що з 16.07.2005 вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі в якому в них народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
22.02.2022 ОСОБА_2 пред`явив до неї позов про розірвання шлюбу.
З 20.03.2022 вони з відповідачем припинили ведення спільного господарства та будь-яке спілкування між собою, почали проживати окремо один від одного. 
Неповнолітня дочка ОСОБА_8 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , а малолітні ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проживають разом із нею без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач не надає позивачці будь-якої допомоги на утримання їх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Спроби позивачки досягти з відповідачем домовленості з цього питання виявилися безрезультатними. Сама позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, ОСОБА_10 , до трьох років (том 1, а. с. 1 - 4).
1.1.2У березні 2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою «про зміну предмета позову» та з урахуванням заяви від 10.05.2023 про виправлення описки остаточно просила суд про таке:
1)визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ;
2)стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, а потім у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття ОСОБА_4 .
Свої вимоги позивачка додатково обґрунтувала тим, що їх з відповідачем сімейні відносини були складними, позивач завжди займав домінуюче становище у шлюбі, встановлював власні правила та висував вимоги й заборони до дружини, чиним щодо неї домашнє насильство.
Між ними існують спори щодо розірвання шлюбу, користування спільним майном та його поділ, місце проживання дітей, їх утримання.
Відразу після того, як сторони у справі почали проживати окремо, їх діли залишилися з батьком. Позивачка постійно підтримувала з ними контакт. Згодом, у травні 2022 року, син ОСОБА_9 виявив бажання проживати з матір`ю, сам повідомив про це батька та став проживати з нею. 
З 11.06.2022 малолітня ОСОБА_10 також проживає з матір`ю, а дочка ОСОБА_11 виявила бахання проживати з батьком й залишилася з ним. 
Позивачка сама опікується потребами дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , створила для цього належні умови, займається їх вихованням та утриманням (том 1, а. с. 118 – 128, том 2, а. с. 21 - 22). 
1.2.1 У серпні 2022 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , вказавши як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, й просив суд про таке:
1) визначити місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком, ОСОБА_2 , за його адресою проживання;
2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а потім по 1/3 частці всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а потім у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 21.07.2038.
Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що його шлюб з ОСОБА_1 виявився невдалим. 
На початку листопада 2021 року дружина залишила його та їх трьох дітей, переїхала до своєї матері за адресою: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_1 психологічно тиснула на дітей, що вплинуло на навчання сина ОСОБА_9 . Син почав проживати з матір`ю. 11.06.2022 мати силоміць хотіла змінити місце проживання дочок ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , але старша ОСОБА_11 повернулася до батька, а молодша ОСОБА_10 проживає з матір`ю.
ОСОБА_1 припинила відвідування дочкою ОСОБА_13 дошкільного навчального закладу, створює перешкоди батьку у зустрічі з дітьми.
Вони з ОСОБА_1 не можуть дійти згоди щодо місця проживання їх дітей. При цьому позивач вважає, що він краще справляється з батьківськими обов`язками, ніж мати дітей (том 1, а. с. 188 – 201).
2.Короткий зміст рішення суду
2.1. Рішенням Кіровського районного суд мю Кіровограда від 27.11.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Суд вирішив:
-визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 ;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , [аліменти] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29.06.2022 і до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а потім у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_6 . Рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.08.2022 року та продовжуючи до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення, в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць;
-у решті вимог за зустрічною позовною заявою відмовити;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Суд мотивував своє рішення тим, що вирішуючи спір між сторонами у справі про визначення місця проживання їх спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд врахував ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, їх фактичне проживання з матір`ю, відсутності доказів негативного впливу матері на дітей, які б унеможливлювали їх спільне проживання, відсутність доказів негативного впливу матері на виховання та розвиток дітей, маючи на меті забезпечення якнайкращих інтересів дітей, сталості їх соціальних зв`язків, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, дотримуючись балансу між інтересами дітей та правами батьків, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_14 з матір`ю ОСОБА_1 .
При цьому суд зауважив, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не є розлученням дітей з батьком та не позбавляє його права спілкування з ними, а також брати участь у їх вихованні та забезпеченні.
Вирішуючи позови про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходив з того, старша дочка сторін у справі ОСОБА_5 обрала місцем свого проживання з батьком, а менші діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_14 проживають з матір`ю, а тому обоє батьків, батько і мати, які проживають окремо від дітей, зобов`язанні брати участь у їх утриманні. Визначаючи розмір аліментів, суд виходив з того, що діти мають рівні права щодо їх утримання батьками, а тому стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх дитини ОСОБА_12 у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) платника, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника.
2.2. Додатковим рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2024 стягнуто з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2  2500,00 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Суд мотивував своє рішення тим, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 довів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у сумі 15000,00 грн, але з урахуванням часткового задоволення вимог зустрічного позову, суд присудив йому компенсацію пропорційно до задоволених його позовних вимог.
2.3. Іншим додатковим рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2024 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  11000,00 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу.
Суд мотивував своє рішення тим, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_1  довела обставини надання їй послуг з професійної правничої допомоги у цій справі та обґрунтувала заявлений розмір цих витрат у сумі 11000,00 грн. Суд також вказав, що відповідач за первісним позовом не звертався до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат позивачки на правничу допомогу.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
3.1. Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області від 27.11.2024 у якій він просить скасувати це рішення суду й ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити, визначивши місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_14 з батьком ОСОБА_2 , а також стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання їх трьох дітей.
В апеляційній скарзі заявник вказав на те, що після припинення їх з ОСОБА_1 спільного проживання, діти проживали з ним, але мати в різний спосіб (маніпуляції та примус) змінила місце проживання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . 
Апелянт вважає, що ОСОБА_1 фактично відібрала у нього дітей та перешкоджає їх зустрічам і спілкуванню. 
Особливо заявник звертає увагу суду нате, що він не давав своєї згоди на зміну матір`ю місця проживання молодшої дочки ОСОБА_10 . Тож він вважає, що оскаржуване ним рішення суду заохочує неправомірну поведінку ОСОБА_1 , яка суперечить інтересам дітей та їх батька.
Суд також не врахував, що ОСОБА_2 належним чином виконував свої батьківські обов`язки щодо всіх дітей, доки вони проживали з ним, а тепер сумлінно виконує обов`язки щодо виховання та утримання дочки ОСОБА_12 , яка проживає з ним.
Апелянт вважає необґрунтованим висновок органу опіки та піклування від 20.03.2024, який суд взяв до уваги, вирішуючи спір щодо дітей.
Суд не обґрунтував у своєму рішенні підстави для відмови у задоволенні позову батька про визначання місця проживання дітей з ним. 
Суд неправильно оцінив факт виїзду ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_15 за кордон, надавши цій обставині негативного забарвлення. Водночас суд не дав оцінку тій обставині, що ОСОБА_1 взагалі не піклується про їх старшу дочку.
3.2. Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на додаткове рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2024, яким з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто компенсацію витрат понесених на професійну правничу допомогу в сумі 11000,00 грн.
В апеляційній скарзі заявник вказав на те, що суд порушив норми процесуального права так, як не врахував, що позивач за первісним позовом не навела попереднього розрахунку очікуваних судових витрат, а також не подавала заву про свій намір надати докази судових витрат після ухвалення судом рішення, не обґрунтувала неможливість їх подання раніше. 
4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
До Кропивницького апеляційного суду від представника ОСОБА_1 – адвоката Міхальвої Вікторії Вікторівни засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС надійшов відзив на апеляційні скарги, які подав ОСОБА_2 .
У відзиві викладено незгоду з вимогами та доводами апелянта. Зокрема, вказується, що судові акти Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі № 404/3259/22 ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 висновків суду не спростовують. Суд дотримався положень Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, та норм Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», рекомендацій органу опіки та піклування щодо вирішення спору між сторонами у справі.
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради до Кропивницького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
5.Короткий зміст позицій учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції
Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 особисто в судове засідання не з`явився, а його представник – адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович підтримав подану ним апеляційну скаргу.
Позивачка за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 а також її представник – адвокат Міхальова Вікторія Вікторівна апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради – Селівнов Микола Сергійович пояснив, що суд першої інстанції вирішив справу з урахуванням висновку органу опіки та піклування, який відповідає інтересам дітей. 
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржені рішення суду першої інстанції (основне та додаткові) загалом відповідають зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
З 17.07.2005 ОСОБА_2 та ОСОБА_16 перебували у зареєстрованому шлюбі в якому у них народилося троє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Подружжя разом із дітьми проживали та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_4 . Також вони користувалися квартирою АДРЕСА_5 .
ОСОБА_1 працює сестрою медичною КНП «Дитяча міська лікарня» Кропивницької міської ради та за сумісництвом сестрою медичною КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня». 
З 13.06.2022 на роботі за сумісництвом, а з 27.06.2022 за основним місцем роботи, по 21.07.2023 вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років.
За місцем роботи та за останнім місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно.
ОСОБА_2 за договором цивільно-правового характеру співпрацює з ПВНЗ «Кропивницький інститут державного та муніципального управління». Також він працює юрисконсультом та інженером-електриком ДЗПО «Центральноукраїнський професійний будівельний ліцей» і головним фахівцем відділу технічного нагляду за капітальним будівництвом та ремонтом приміщень бюджетних установ департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації. 
За місцем роботи характеризується позитивно.
Крім того, з 01.07.2020 по 31.07.2022 ОСОБА_2 був отримувачем державної допомоги згідно з Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
З листопада 2021 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 через кризу їх шлюбу проживають окремо, а саме: ОСОБА_2 з трьома дітьми залишився у квартирі АДРЕСА_5 , а ОСОБА_1 переїхала до будинку своєї матері ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 .
Старша дитина сторін у справі, неповнолітня ОСОБА_8 , обрала проживати з батьком.
Приблизно у травні 2022 року малолітній син сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішив проживати з матір`ю у будинку його баби. Відтак вони проживають разом. 
З 07.07.2022 по 03.08.2022 ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 отримували у Кропивницькому міському центрі соціальних служб психологічну допомогу, направлену на стабілізацію психоемоційного стану, актуалізацію особистісних механізмів та знаходження ресурсів для подолання негативних переживань. 
Відповідно до характеристики учня 6 класу КЗ «Центральноукраїнський науковий ліцей-інтернат Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_3 навчається в закладі з вересня 2021 року. За цей час проявив себе як старанний учень, який на достатньому рівні засвоює всі предмети шкільної програми. Має схильність до гуманітарних наук, з особливою зацікавленістю вивчає українську літературу, історію. На уроках уважний, засвоює навчальний матеріал, вміє його узагальнювати та висловлювати особисту думку як в усній, так і в письмовій формі. У спілкуванні з однокласниками доброзичливий, має не велику кількість друзів. Користується повагою серед ліцеїстів та учительського колективу закладу. Батьки ОСОБА_9 цікавляться навчанням та досягненнями сина, систематично відвідують батьківські збори, спілкуються із вихователем та викладачами щодо навчання та виховання хлопчика.
Згідно з довідкою мовної студії «WOW! English», виданої 13.08.2019, за період навчання ОСОБА_6 у мовній студії тато, ОСОБА_2 відвідував відкриті уроки та цікавився успішністю ОСОБА_9 в навчанні. Також батько консультувався з вчителем з приводу правильного виконання сином домашніх завдань. Організаційні питання, пов`язані з процесом навчання студента, вирішувалися з татом неодноразово.
Відповідно до характеристики, виданої художнім керівником народного ансамблю бального танцю «Конвалія», ОСОБА_2 з 2019 року танцює в народному ансамблі. В колективі танцювали також його діти син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_5 . Батько був прикладом для дітей та заохочував їхнє прагнення до навчання хореографічному мистецтву. Його син ОСОБА_9 поза груповими заняттями з ініціативи батька брав індивідуальні уроки, приймав участь у різноманітних конкурсах з бального танцю, був серед призерів.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2022 у справі № 404/2232/22 ОСОБА_2 відмовлено у видачі судового наказу по стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_18 , ОСОБА_3 та ОСОБА_14 . 
11.06.2022 ОСОБА_1 без попередньої згоди ОСОБА_2 забрала їх малолітню дочку ОСОБА_19 проживати разом з нею. З того часу дитина проживає з матір`ю.
Згідно з довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №14 «Калинка» від 20.06.2022 №104/01-12, ОСОБА_7 , 2020 р. н., відвідувала дошкільний навчальний заклад з 04.10.2021 по 10.06.2022 включно. З 13.06.2022 садочок не відвідує. Вихованням, навчанням та оплатою перебування дитини в закладі займався батько ОСОБА_2 . Мати дитини ОСОБА_20 вперше з`явилася в дошкільному закладі в другій половині травня 2022 року. З дозволу батька мати зустрічалась з ОСОБА_21 в присутності вихователів під час прогулянки на ігровому майданчику. Зустрічі матері з дитиною мали епізодичний характер, під час яких матір один раз принесла солодощі, два рази іграшки.
Відповідно до витягу з наказу від 07.07.2022 № 144 ОСОБА_22 відрахована зі списків групи № 4 дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №14 «Калинка» з 27.06.2022 у зв`язку з поверненням матері ОСОБА_1 у декретну відпустку.
Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Кропивницького КМР» від 04.01.2023 № 18, діти: ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , мають підписану декларацію на медичне обслуговування з лікарем педіатром АЗПСМ № 8 КНП «ЦПМСД № 2» м. Кропивницького з 08.07.2022. Діти відвідують в амбулаторію в супроводі матері ОСОБА_25 . Останнє звернення матері з дівчинкою було 06.12.2022 для проведення вакцинації дифтерії та правця.
Станом на 21.06.2022 ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми ОСОБА_26 та ОСОБА_27 та ОСОБА_17 проживали за вказаною адресою і залишалися проживати там на час ухвалення місцевим судом рішення у цій справі.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2022 у справі № 404/1219/22, яке набрало законної сили 11.11.2022, шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.12.2022 у справі № 404/6527/22 ОСОБА_2 відмовлено у видачі судового наказу по стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, дочки ОСОБА_28 . 
18.01.2023 ОСОБА_2 та неповнолітня дочка ОСОБА_8 перетнули державний кордон України у напрямку на виїзд та, за повідомленням його представника – адвоката Усатенка В. Ю., в Україну не повернулися. 
Згідно з висновком виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 20.03.2024 № 2038/19 орган опіки та піклування вважав доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 .
8.Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:
Колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав.
Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.
Таким чином, з досягненням певного віку, коли дитина здатна усвідомлено висловити двою думку, наприклад з десяти років, у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18.12.2008 «Савіни проти України». Так у п. 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
У справі, що переглядається, що під час підготовки висновку органу опіки та піклування щодо цієї справи був заслуханий малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що він без перешкод по телефону спілкується зі своїм батьком, який знаходиться за кодоном, але бажає проживати з матір`ю. 
Суд першої інстанції особисто думку ОСОБА_3 не заслуховував.
З огляду на те що інформація про думку цієї дитини щодо справи викладена у висновку виконавчого комітету Кропивницької міської ради дуже стисло, а також з огляду на пояснення представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом – адвоката Усатенка В. Ю. щодо можливого тиску та впливу матері на дитину, колегія суддів апеляційного суду постановила протокольну ухвалу від 03.04.2025 про заслуховування думки дитини у судовому засіданні.
Беручи до уваги те, що малолітній ОСОБА_4 виповнилося лише 4 роки від народження, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про неможливість з`ясування її думки щодо цієї справи.
У судовому засіданні 30.04.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності представника органу опіки та піклування ОСОБА_29 , повідомив суду, що після того, як його батьки розлучилися він проживав з сестрами та батьком, але вдома почувався некомфортно, зокрема тому, що батько вимагав від нього та старшої сестри виконувати всю домашню роботу. Тому він попросився проживати з матір`ю. Наразі він з молодшою сестрою ОСОБА_10 проживають разом зі своєю матір`ю та їх бабою по лінії матері у будинку останньої. Він задоволений своїм життям, стверджує, що мати і баба добре піклуються про нього та його молодшу сестру. Успішність у школі він підтягнув, проте все ще навчається посередньо. У теперішній час він з батьком не має спілкування, батько йому не телефонує і вони з ним не зустрічаються. У січні поточного року він електронними засобами комунікації надіслав батьку два повідомлення, але відповіді на них не отримав. З сестрою ОСОБА_15 вони також не спілкуються. 
ОСОБА_9 повідомив апеляційному суду, що він надалі бажає проживати з матір`ю. 
Після опитування дитини на запитання суду представник органу опіки та піклування ОСОБА_29 зазначив, що дитина відповідала відповідно до її віку, розуміючи питання, на які відповідає.
9.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
9.1.1. Норми права та їх джерела, які регулюють відносини визначення місця проживання дитини (дітей) 
Згідно з ч. 2, ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України).
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України).
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно з положеннями ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Нормами ст. 19 СК України встановленощо при розгляді спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У п. 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 «Хант проти України», заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У п. 76 рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Суд зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
9.1.2. Норми права та їх джерела, які встановлюють обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання
Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначається Сімейним кодексом України, що передбачено ч. 1 ст. 1 СК України.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). 
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 3 ст. 183 СК України).
Перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, встановлений статтею 182 СК України. Зокрема, суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (ч. 2 ст. 182 СК України).
9.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції.
У цій справі між сторонами, які є колишнім подружжям, виник спір щодо місця проживання їх дітей та участі кожного з батьків в утриманні спільних дітей.
Домовленості з цих питань сторони не досягли, а тому звернулися до суду з відповідними позовами.
Позивачка за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання двох молодших дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 біля неї, а також стягнути з батька дітей аліменти на їх утримання. Будь-яких вимог, які б були пов`язані зі старшою їх дочкою ОСОБА_15 , вона не висунула.
Натомість відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 висунув вимоги про визначення місця проживання усіх трьох їх дітей з ним та про стягнення з матері аліментів на утримання цих дітей. 
З огляду на те що на час пред`явлення ОСОБА_2 зустрічного позову у цій справі (30.08.2022) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виповнилося 16 років і вона, відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, самостійно обрала проживати з батьком, а не з матір`ю, то суд не вирішував питання місця її проживання з батьком. Суд загалом відмовив у задоволенні вимог позивача за зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей з батьком, стягнувши лише аліменти на його користь на утримання дочки ОСОБА_30 , яка проживає з ним.
В апеляційній скарзі на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.11.2024 ОСОБА_2 не просив суд апеляційної інстанції по іншому вирішити його вимогу про визначення місця проживання ОСОБА_8 , будь-яких заперечень проти рішення суду в цій частині не навів.
Колегія суддів апеляційного суду не знайшла підстав вважати, що суд першої інстанції у вказаній частині порушив норми матеріального права, а тому розглядає цю справу лише в межах вимог та доводів апеляційної скарги, тобто в частині вирішення спору про місце проживання малолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_14 , а також про стягнення аліментів на їх утримання.
Відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 рішення суду місцевого суду не оскаржувала загалом, а тому погодилася зі стягненням з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_12 .
У постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 466/1017/20 вказано, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
При визначенні найкращих інтересів дитини підлягає врахуванню таке: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування; захист і безпека дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я, освіту; спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини (місце проживання (дім), школа, коло друзів тощо); бажання дитини.
У цій справі встановлено, що батьки мають належні житлово-побутові умови (забезпечені житлом та необхідним для життя в ньому), мають самостійні джерела заробітку, фізично здорові, мають бажання виховувати спільних дітей, проживати разом з ними, проте через розірвання шлюбу щодо останнього між ними виник спір.
Суд першої інстанції не встанови обставин, які відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 161 СК України унеможливлюють передачу малолітніх дітей матері або батьку.
Тож суд взяв до уваги висновок органу опіки та піклування від 20.03.2024, яким суду запропоновано визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 .
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про нібито необґрунтованість висновку органу опіки та піклування.
Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866.
Відповідно до приписів п. 72 вказаного Порядку фахівцями Кропивницького міського центру соціальних служб за місцем проживання дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 , було проведено обстеження умов проживання та оцінка потреб сім`ї, про що складено акт згідно з яким для дітей створено умови для їх розвитку та виховання, про що вказано безпосередньо у висновку. Крім того, з висновку вбачається, що було отримано характеристику на ОСОБА_3 з місця його навчання, отримано пояснення ОСОБА_31 та самого малолітнього ОСОБА_3 .
Водночас у висновку вказано, що провести обстеження житлово-побутових умов і складення відповідного акту за місцем проживання батька виявилося неможливим так, як він перебуває за кордоном України. Будь-яких документів він не надав, на засідання комісії захисту прав дитини особисто не з`явився, а його представляв адвокат Усатенко В. В. повідомив, що його клієнт бажає, щоб діти проживали з ним.
Отже, об`єктивно встановити умови проживання ОСОБА_2 комісії встановити не вдалося. 
Проте варто мати на увазі, що до припинення шлюбних відносин сторін у справі вся сім`я проживала разом у житлі, яке залишається за ОСОБА_2 . 
Крім того, ОСОБА_1 не повідомляла суд про те, що батько не має відповідних житлово-побутових умов для проживання з ним дітей.
Колегія суддів апеляційного суд вважає висновок органу опіки та піклування достатньо мотивованим та обґрунтованим. 
Суд також правильно встановив, що сторони однаково ставилися й ставляться до своїх дітей. 
Тож, визначальним стало ставлення малолітнього ОСОБА_3 до матері та батька, його бажання жити з матір`ю, а також вік ОСОБА_32 та потреби малолітніх дітей у догляді за ними.
Так з особистих пояснень ОСОБА_3 вбачається, що коли він з двома його сестрами залишився з батьком, а мати стала проживати окремо, то батько поклав на дітей більшість домашніх обов`язків, що для нього виявилося складним і неприйнятним, спонукало до рішення про зміну місця проживання.
Натомість проживаючи з матір`ю ним та його молодшою сестрою ОСОБА_10 опікується не лише мати, а й баба, з якою вони всі проживають в одному будинку. 
З огляду на те, що зміна місця проживання дітей не пов`язана з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці, це не вплинуло на соціальні зв`язки дітей та їх можливості всебічного розвитку. 
Що імовірно впливає на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_19 так, це відсутність особистих зустрічей з батьком, яка, як повідомив ОСОБА_6 , обумовлена його відсутністю в країні. 
Колегія суддів апеляційного суду не погоджуються з доводами апелянта про те, що місцевий суд негативно оцінив його виїзду ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_15 за кордон. Суд лише констатував цей факт.
Натомість сам ОСОБА_2 не пояснив суду мету свого виїзду, тривалість його відсутності, чи має він намір повернулися і коли, чи має він можливість забезпечити перебування малолітніх дітей з ним, не надав відповідних доказів.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що тривала віддаленість дитини та батьків, пов`язана з цим відсутність або недостатня кількість їх особистих контактів створює реальну загрозу для стосунків між ними, ослаблює їх на шкоду інтересам дитини, а тому потребує від батьків додаткових зусиль для підтримання продуктивного контакту. 
ОСОБА_2 не надав доказів того, що в ситуації, яка склалася, він докладає всіх необхідних зусиль для спілкування з сином ОСОБА_9 та дочкою ОСОБА_10 , що певним чином характеризує його ставлення до цих дітей.
Також колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на те, що питання спільної опіки над дітьми з почерговим їх проживанням з кожного з батьків, сторони не розглядають, а тому суд мав вирішити з ким саме з батьків будуть проживати діти.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 без його згоди зміну місця проживання дочки ОСОБА_10 , та що така поведінка матері, на його думку, є неправомірною.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що до вирішення між батьками спору про місце проживання дитини, кожен з батьків має право на те, щоб дитина проживала з ним. Тож у такому випадку суд не оцінює правомірність дій матері чи батька, але враховує відповідність їх дій інтересам самої дитини. 
У цій справі суд не встановив, що зміна місця проживання малолітньої ОСОБА_10 з матір`ю суперечила інтересам дитини, спричинила будь-які негативні наслідки для неї.
Суд першої інстанції правильно вказав у своєму рішенні, що визначення місця проживання дітей біля матері у цій справі не позбавляє батька дитини можливості реалізувати свої батьківські права та належно виконувати батьківські обов`язки.
Докази того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_1 у реалізації його батьківських прав у справі немає. 
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків.
У цій справі, виходячи з інтересів дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також з огляду на їх право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання, врахувавши прихильність ОСОБА_9 до матері та баби, вік ОСОБА_10 , їх проживання з матір`ю та бабою в атмосфері любові, турботи та захисту, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в її інтересах, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю, що сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.
9.3. Щодо рішення суду про стягнення аліментів
Обов`язок батьків піклуватися про дітей, забезпечувати їх матеріальні потреби є природним.
Проживання разом батьків і дітей є умовою, за якою батьки щоденно виконують свій батьківський обов`язок.
У ситуації, коли дитина або діти проживають з одним із батьків, а інший проживає окремо виконання останнім свого обов`язку перед дітьми ускладнюється.
На такий випадок законодавець визначив альтернативні способи вирішення цього питання: 
1) домовленість батьків про участь того із них, хто проживає окремо від дитини, у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України); 
2) рішенням суду, яким на утримання дитини присуджуються аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд встановив, що неповнолітня ОСОБА_5 обрала проживати з батьком ОСОБА_2 , а місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_14 суд визначив з матір`ю ОСОБА_1 .
Суд також встановив, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , як батьками ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відсутня домовленість щодо участі кожного з них в утриманні дітей, які проживають окремо.
За таких умов суд правильно визначився з характером правовідносин сторін, застосував відповідні норми матеріального права, присудив з кожної зі сторін у справі аліменти на утримання тих дітей, з якими вони проживають окремо.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду в частині стягнення аліментів стосуються лише аліментів на дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та полягають у тому, що, на думку апелянта, місце проживання цих дітей суд мав визначити з батьком, а тому й аліменти на їх утримання мали бути присуджені з матері дітей на його користь.
Проте суд першої інстанції правильно визначив місце проживання дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які на час звернення до суду зі своїми позовами проживали з матір`ю, і за цим рішенням надалі мають проживати з нею, а тому присудив аліменти на цих дітей з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . 
Щодо правильності присудження з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх дочки ОСОБА_12 апеляційна скарга доводів не містить.
Стосовно розміру аліментів на дітей, то суд фактично визначив рівні частки від заробітку (доходу) батьків на кожного з дітей по 1/3 частці на дитину. 
Заперечень щодо розмір присуджених аліментів, тобто щодо порушення судом приписів ст. 182 СК України, апеляційна скарга не містить.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що підстав для скасування рішення суду в цій частині та задоволення вимог апеляційної скарги немає. 
9.4.Щодо апеляційноїї скарги на додаткове рішення суду
Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. 
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. ч. 4 - 6 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду в пунктах 21, 22 додаткової постанови від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, обидві сторони понесли витрати на професійну правничу допомогу, яку їм надали адвокати.
Після ухвалення Кіровським районним судом м. Кіровограда рішення від 27.11.2024 обидві сторони звернулися до суду із заявами про ухвалення додаткового рішення про розподілу її судових витрат на професійну правничу допомогу.
17.12.2024 Кіровський районний суд м. Кіровограда постановив два окремих додаткових рішення, кожним з яких окремо вирішив питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в такому випадку, відповідно до ч. 10 ст. 141, ст. 270 ЦПК України, суд мав ухвалити одне додаткове рішення та з огляду на задоволення первісного позову і часткове задоволення зустрічного позову зобов`язати лише одну сторону, на яку покладено більшу частину судових витрат, сплатити іншій різницю. 
Натомість суд ухвалив два окремих додаткових рішення щодо судових витрат кожної зі сторін окремо.
На додаткове рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, які поніс ОСОБА_2 апеляційна скарга не надійшла.
Тож предметом апеляційного перегляду є лише додаткове рішення суду, яким здійснено розподіл судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що, на його думку, суд допустив порушення норм процесуального права, а саме:
1)Позивачка за первісним позовом заздалегідь не подала орієнтовний розрахунок очікуваних судових витрат;
2)прийняв від ОСОБА_1 докази її витрат на професійну правничу допомогу, які подані її представником після ухвалення судом основного рішення у справі, попри те, що заву про намір подати такі докази в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до завершення судових дебатів подано не було;
3)суд прийняв деякі докази судових витрат не зважаючи на те, що ОСОБА_1 пропустила строк на їх подання та не обґрунтувала поважність причин пропуску строку. 
Щодо першого аргументу апеляційної скарги, то вони спростовуються матеріалами справи, на які у оскарженому додатковому рішенні вказав місцевий суд – заява ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів у якій вона вказала, що очікувана нею сума судових витрат становить 11073,60 грн (том 1, а. с. 118 – 128).
Щодо другого аргументу апеляційної скарги, то він є безпідставним так, як у зв`язку із тим, що сторони у справі подали зави про розгляд справи у судовому засіданні 27.11.2024 без їх участі (том 2, а. с. 153, 154), то суд фактично судове засідання не проводив, відповідно, судові дебати не відбулися.
Проте, представник ОСОБА_1 – адвокат Михальова В. В. у своїй заяві від 27.11.2024 про розгляд справи без їх участі також повідомила суд про намір подати докази судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду (том 2, а. с. 154).
Про це, зокрема, суд вказав у мотивувальній частині додаткового рішення, що оскаржується.
Отже, представник Гевел Н. В. у письмовій формі зробила заяву відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому твердження апелянта про те, що суд прийняв докази та ухвалив додаткове рішення з порушенням вказаної норми Кодексу спростовується матеріалами справи.
Щодо третього аргументу апеляційної скарги, то колегія суддів апеляційного суду також відхиляє його, адже за умовами пунктів 4.4, та 4.5 укладеного між адвокатом Міхальовою В. В. та ОСОБА_1 договору № 29 про надання правничої допомоги від 28.06.2022 на підтвердження надання правової допомоги сторони складають акт наданих послуг протягом 3-х календарних днів з дати завершення провадження у суді першої інстанції; оплата всієї суми гонорару проводиться клієнтом протягом 10-ти календарних днів з дня складання акту наданих послуг за результатами ухвалення судом першої інстанції рішення (том 1, а. с. 173, 174).
Отже, за договором повнота, обсяг, якість та вартість послуг адвоката має підтверджуватися актом, який складається після ухвалення рішення суду, а також повний розрахунок має проводитися після складання акту.
Таким чином, такі важливі докази, як акт приймання правничої допомоги від 29.11.2024, який містить детальний опис наданих адвокатом послуг, та квитанцію до ПКО № 27/11 від 29.11.2024 про їх оплату, які остаточно визначають суми судових витрат, були здобуті заявником після того, як суд постановив рішення від 27.11.2024.
Довід про те, що суд мав би залишити без розгляду така докази: квитанцію до ПКУ № 15/02 від 15.02.2023 (том 2, а. с. 174) та квитанцію до ПКО № 19/06 від 19.06.2024 (том 2, а. с. 175) не може бути взятий до уваги, адже цих доказів було недостатньо для вирішення судом питання розподілу усіх витрат, зокрема тих, які виникли остаточно на день ухвалення судом рішення, а тому в такому разі суд виявив би надмірний формалізм, що могло призвести до позбавлення заявника на компенсацію витрат, на яку він має право за законом. 
Суд у мотивувальній частині оскаржуваного рішення надав оцінку доказам витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, яку їй у суді першої інстанції надавала адвокат Міхальова В. В. Суд визнав надані докази належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Таким чином, суд визнав доведеною суму витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у цій справі.
Будь-яких заперечень щодо здійсненої судом оцінки доказів апелянт не навів.
Зважаючи на те, що суд повністю задовольнив вимоги позивача за первісним позовом, відсутність обґрунтованої заяви відповідача за первісним позовом про зменшення судових витрат у зв`язку з їх непропорційністю, суд, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, присудив позивачці повну компенсацію її витрат коштом відповідача.
Підстав вважати, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, які у справі понесла ОСОБА_1 , суд першої інстанції порушив норми процесуального права, або неправильно застосував норми матеріального права немає.
10.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справі «Бюрг та інші проти Франції», «Гору проти Греції»). 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційних скарг ОСОБА_2 , від імені якого діє представник – адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області від 27.11.2024 та додаткове рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2024 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 08.05.2026.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко