Єдиний унікальний номер 205/16286/25
Номер провадження2-о/205/83/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року

Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Сидорової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу №205/16286/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про встновлення факту перебування на утриманні-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 23.10.2025 року звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра з заявою про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні.
В обґрунтування заяви, згідно уточнення від 02.12.2025 року, зазначила, що є бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У 2022 році, через активні бойові дії на території Торецьк, Донецької області, разом з донькою ОСОБА_2 вимушено переселилися до інших, більш безпечних областей України.
При цьому, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи, а ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи та пенсіонером за віком. Враховуючи зазначене вони не мали та не мають об`єктивної можливості працевлаштуватись.
Після вимушеного виїзду з рідного міста, ОСОБА_2 , не маючи фінансової можливості орендувати житло, мешкала в Чернівецькій області в безкоштовному соціальному житлі, яке надавалось переселенцям, які не мали належних умов для проживання.
ОСОБА_1 у вищевказаний період мешкала в м.Дніпро в квартирі, яку орендував її син ОСОБА_4 з сім`єю.
ОСОБА_1 мала фінансові проблеми та не могла себе забезпечити. Її син та його родина, з якими вона мешкала, також не могли її забезпечити та в повній мірі утримувати у зв`язку з фінансовими труднощами.
Донька заявниці- ОСОБА_2 також не могла утримувати матір.
У вересні 2022 року, онук заявниці- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомивши в яких скрутних обставинах опинилися його родичі, вирішив, що він зобов`язаний та має можливість взяти на себе утримання своєї матері та бабусі.
Він почав працювати та систематично надавати грошову допомогу своїй матері ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_1 . В період з жовтня 2022 року по жовтень 2023 року ОСОБА_3 мешкав в іншому місті, однак щомісяця , прибуваючи до м.Дніпро з метою побачення із бабусею- ОСОБА_1 , передавав їй грошову допомогу в розмірі від 10 000 грн. до 20 000 грн. Щомісячна допомога від ОСОБА_3 стала для ОСОБА_1 основним і постійним джерелом засобів до існування.
В жовтні 2023 року ОСОБА_3 , для покращення житлових умов для своєї матері та бубусі, передав заявниці грошові кошти у розмірі 18 000 грн., для укладення договору оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З жовтня 2023 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали мешкати разом та вести спільний побут.
В свою чергу, ОСОБА_3 щомісяця надавав грошові кошти ОСОБА_1 : на оренду квартири-6 000 грн., на сплату комунальних послуг-3000 грн., на купівлю ліків-1000 грн., на купівлю їжі-3000 грн., на збереження грошових коштів, щоб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 могли користуватися ними-5000 грн.
Також, здійснював іншу грошову допомогу. Загалом мінімальна кількість щомісячної грошової допомоги від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 складала не менше 18 000 грн.
Восени 2024 року, ОСОБА_3 уклав контракт та почав проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби, він систематично приїжджав в м.Дніпро та передавав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі не менше 18 000 грн. на місяць, у якості грошової допомоги.
Частіше за все, ОСОБА_3 передавав грошову допомогу ОСОБА_1 готівкою особисто. Іноді робив перерахування на картковий рахунок, що підтверджується випискою з банківської картки ОСОБА_1 (операція від 28.11.2024-1200 грн.). Також , ОСОБА_3 перераховував грошові кошти на картку своєї матері, яка мешкала разом із бабусею, для того, щоб ОСОБА_2 передавала кошти ОСОБА_1 , купувала їй ліки, сплачувала за квартиру, купувала їжу та здійснювала інші витрати, спрямовані на підтримання заявниці. Зазначена обставина підтверджується випискою з карткового рахунку, відповідно до якої ОСОБА_2 здійснювала перекази на картковий рахунок ОСОБА_1 (операції від 17.07.2024 - 2 000 грн., від 26.09.2024 - 8 000 грн., від 27.09.2024 - 4 000 грн.).
23.12.2024 року ОСОБА_3 зник безвісті під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.
Грошова допомога, яку надавав ОСОБА_3 призупинилась.
Зверталась з заявою до керівництва військової частини НОМЕР_1 та до ІНФОРМАЦІЯ_2 про призначення частини грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісті та отримала відповідь про необхідність встановлення факту перебування на утриманні в судовому порядку.
Зазначає, що встановлення зазначеного факту є необхідним для реалізації особистих майнових та немайнових прав заявника як члена сім`ї зниклого військовослужбовця та для підтвердження правового статусу заявниці для звернення до уповноважених органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів у межах правовідносин, що виникають у зв`язку зі зникненням військовослужбовця під час виконання бойового завдання.
На підставі викладеного просить встновити факт, що ОСОБА_1 ., ІНФОРМАЦІЯ_3 , є членом родини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 23.12.2024 року та станом на день зникнення, більше одного року знаходилась на його утриманні.
Ухвалою судді від 31.10.2025 року прийнято заяву до розгляду і відкрито провадження в порядку окремого провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Саєнко О.М. заяву підтримали та просили задовольнити.
15.04.2026 року на адресу суду надійшла заява від представника заявника адвоката Саєнко О.М. про розгляд справи у його відсутність та відсутність заявниці. Заяву просить задовольнити.
В судовому засіданні заінтересована особа: ОСОБА_2 заяву просила задовольнити.
09.03.2026 року на адресу суду надійшла заява від заінтересованої особи: ОСОБА_2 про розгляд справи у її відсутність. Зазначила, що категорично заперечує щодо задоволення даної заяви, так як ОСОБА_1 не перебувала на утриманні у її сина ОСОБА_3 .
В судовому засіданні представник заінтересованої особи: : Військова частина НОМЕР_1 Захаров С.К. в задоволенні заяви просив відмовити. 04.03.2026 року надійшла заява від представника військова частина НОМЕР_1 Захарова С.К. про розгляд справи у його відсутність.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, вивчивши матерівали справи, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільно-процесуального Кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.293 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.
Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи,-залишає заяву без розгляду, що передбачено ч.4 ст.315 ЦПК України.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих, чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що « у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов*язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факуту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою від 27.10.2023 року №1204-5003013637. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . Має інвалідність третьої групи з 03.01.2013 року безстроково.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою від 27.10.2023 року №1204-5003013632. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . Має інвалідність другої групи з 02.11.2017 року безстроково.
ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 27.10.2023 року отримав Довідку №1204-5003013583 як внутрішньо переміщена особа. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .
Тобто, з жовтня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом в квартирі АДРЕСА_2 , що також знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Восени 2024 року, ОСОБА_3 уклав контракт та почав проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
23.12.2024 року ОСОБА_3 зник безвісті під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України, про що ОСОБА_2 отримала сповіщення №528 від 19.02.2025 року.
За змістом ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» утриманцями, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Тому ключовим питанням при вирішенні того, чи перебувала бабуся на утриманні військовослужбовця, є те, чи має вона саме як член його сім`ї право на пенсію у разі втрати годувальника.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Непрацездатними членами сім`ї відповідно до Закону вважаються:
-діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
-батьки та дружина (чоловік), якщо досягли пенсійного віку встановленого ст.
26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або є особами з інвалідністю;
-батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію;
-дід і бабуся – при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
-дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Із наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 
перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (м.Торецьк) і отримує пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 7619,16 грн. Сума пенсії за період: з 01.01.2023 року по 31.01.2025 року складає: 180 764,10 грн.
Із виписки АТ «Приватбанк» від 03.07.2025 року по надходженням 
на картковий рахунок ОСОБА_1 за період: з 01.01.2024-31.12.2024 року, встановлено, що дійсно ОСОБА_3 28.11.2024 року здійснив переказ грошових коштів у розмірі 1 200 грн.00 коп. ОСОБА_1 .
Також, мають місце перекази коштів з боку ОСОБА_2 : 27.09.2024 року -4 000 грн., 26.09.2024 року – 8 000 грн. та 17.07.2024 року 2 000 грн.
До пояснень заявниці, що ОСОБА_3 перераховував зазначені грошові кошти на рахунок матері для подальшої їх передачі бабусі, суд відноситься критично, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Окрім того, ОСОБА_9 категорично заперечує щодо перебування її матері ОСОБА_1 на утриманні її сина ОСОБА_3 .
Також, суд відноситься критично до пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо підтвердження факту передачі грошових коштів ОСОБА_3 особисто ОСОБА_1 або через інших осіб.
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з 
військової служби, та деяких інших осіб» також передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого.
Наявними в матеріалах справи доказами не доведено, що ОСОБА_1 перебувала на повному утриманні свого онука ОСОБА_3 або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом доходів. Окрім того, вона щомісяця отримує пенсію у розмірі 7619,16 грн. та має двох дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які за законом зобов`язані її утримувати.
Виходячи з викладеного , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.
Керуючись ст..ст.76-80, 89, 293, 315, 319 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про встновлення факту перебування на утриманні-відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили ппісля повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко