ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/5958/21 пров. № А/857/2145/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Кушнір В.О., Матковської З.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року про закриття провадження у справі (суддя – Москаль Р.М., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/5958/21 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, 
про визнання протиправними дій та рішень, стягнення моральної шкоди,

встановив: 

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, в якому просив: 1) визнати протиправними дії і рішення відповідача щодо не нарахування і невиплати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2019 року грошового забезпечення позивачу; 2) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошове забезпечення за квітень, травень, червень, липень і серпень 2019 року; 3) визнати протиправними рішення і дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку (невиплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року) 9 серпня 2019 року у день виключення позивача зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України; 4) визнати протиправними рішення і дії відповідача щодо видання наказу військової прокуратури Західного регіону України від 8 серпня 2019 року №577к про виключення позивача 9 серпня 2019 року зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України; 5) скасувати наказ відповідача від 8 серпня 2019 року №577 к про виключення 9 серпня 2019 року позивача зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України; 6) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку (невиплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року), з 10 серпня 2019 року по день фактичного розрахунку; 7) відшкодувати відповідачем на користь позивача шкоду - моральну шкоду в розмірі 150000 гривень, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій військової прокуратури Західного регіону України щодо не нарахування і не виплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року, не проведення повного розрахунку (невиплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року) при виключенні 9 серпня 2019 року зі списків особового складу військової прокуратури регіону та виключення зі списків особового складу військової прокуратури регіону без проведення повного розрахунку (невиплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року). 
На виконання вимог ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 позивач 20.05.2023 подав до суду першої інстанції заяву з уточненими станом на травень 2023 року позовними вимогами, зокрема, просить суд: 1) визнати протиправними дії і рішення відповідача щодо не нарахування і невиплати у квітні, травні, червні, липні і серпні 2019 року грошового забезпечення позивачу; 2) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошове забезпечення за квітень, травень, червень, липень і серпень 2019 року, з врахуванням раніше виплачених сум; 3) визнати протиправними рішення і дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку (невиплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року) 9 серпня 2019 року у день виключення зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України позивача; 4) відшкодувати відповідачем на користь позивача шкоду - моральну шкоду в розмірі 250000 гривень, заподіяну внаслідок незаконних рішень і дій відповідача щодо не нарахування і не виплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року, не проведення повного розрахунку (невиплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року) при виключенні 9 серпня 2019 року зі списків особового складу військової прокуратури регіону.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про визнання протиправними дій та рішень, стягнення моральної шкоди. Роз`яснено ОСОБА_1 таке: повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається; процесуальну можливість звернутися до суду, що постановив рішення у справі №380/404/20, із заявами про здійснення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку, передбаченому ст.ст. 287, 382, 383 КАС України; процесуальну можливість звернутися з позовом про стягнення з Спеціалізованої прокуратури моральної шкоди до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства. 
З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду прийнята в результаті: неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про непогодження із висновками суду першої інстанції при постановлення оскаржуваної ухвали суду, що позовні вимоги позивача повністю збігаються з позовними вимогами у справах №380/404/20 і №1.380/2019.005781, оскільки предметом позовних вимог у справі №380/5958/21 стало повне припинення нарахування і виплати грошового забезпечення позивача у спірний період з 01 квітня 2019 року по 09 серпня 2019 року, при тому що у справі №380/404/20 предметом спору була законність часткового припинення виплати грошового забезпечення позивача за період з 01 серпня 2018 року по 08 серпня 2019 року, що не може визнаватись тотожним (аналогічним, рівнозначним або таким, що збігається) за предметом спірних відносин і спірним періодом. Стосовно тотожності (збігу) позовних вимог у справі №380/5958/21 з вимогами у справі №1.380/2019.005781, зазначає апелянт, що абсолютно різними у них є суть протиправної бездіяльності (дій) відповідача щодо не проведення повного розрахунку 09 серпня 2019 року у день виключення позивача зі списків особового складу відповідача у справах №1.380/2019.005781 і №380/5958/21, оскільки її підставою в першій справі стала невиплата грошової компенсації за невикористані 50 календарних днів щорічної відпустки, а в другій - повна невиплата грошового забезпечення з 01 квітня по 09 серпня 2019 року. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду у повному обсязі та передати справу №380/5958/21 до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому зазначає, шо судом першої інстанції правильно наведено, що позовні вимоги у справах №380/404/20 і №380/5958/21 і №380.2019.005781 є тотожними, а тому рішення про закриття провадження у справі №380/5958/21 обґрунтовано закрито. Просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного. 
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини у справі №380/404/20, що вирішені судом з ухваленням рішення суду, яке набрало законної сили, повністю охоплюється спірним періодом у цій справі щодо грошового забезпечення позивача за квітень-серпень 2019 року і поставлені в цій справі питання щодо цього спору фактично стосуються контролю за належністю виконання відповідачем іншого рішення суду, що набрало законної сили, а не нового публічно-правового спору між сторонами. Щодо спору про бездіяльність відповідача у тому, що 09.08.2019, у день звільнення ОСОБА_1 (виключення зі списків особового складу), з ним не було проведено повний розрахунок по грошовому забезпеченню, то суд першої інстанції суд дійшов висновку, що в резолютивній частині рішення у справі №1.380/2019.005781 суд вже вирішив спір. Отже, в цій частині провадження у справі слід закрити, оскільки є рішення суду між тими ж сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок невиплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року, та відсутності повного розрахунку при виключенні 09.08.2019 зі списків особового складу прокуратури, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки наявні підстави для закриття провадження у справі в частині основних позовних вимог, то похідні позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не можуть розглядатися адміністративним судом самостійно, без вимог про вирішення публічно-правового спору.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
Разом з тим, згідно з частиною статті 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. 
Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження у справі. 
Ця підстава кореспондується з принципом "res judicata" (юридичної (правової) визначеності), у відповідності з яким, зокрема, якщо справу уже вирішено судом, вдруге заявляти тотожний адміністративний позов не можна. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на необхідність дотримання на рівні національного судочинства принципу ??res judicata??, наголошуючи, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи й постановлення нового рішення. 
Верховний Суд висловлював позицію, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).
Подібність справ і відносин визначається за такими основними критеріями: суб`єктним, об`єктним і змістовним. Необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.
Верховний Суд у постанові від 05.12.2019 у справі № 826/3678/16 вказав, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що у спірних правовідносинах предметом судового розгляду є вимоги про) визнання протиправними дії і рішення відповідача щодо не нарахування і невиплати у квітні, травні, червні, липні і серпні 2019 року грошового забезпечення позивачу, а також щодо не проведення позивачу повного розрахунку (невиплати грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року) 9 серпня 2019 року у день виключення зі списків особового складу військової прокуратури. Додатково заявлено вимогу про відшкодувати відповідачем на користь позивача моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних рішень і дій відповідача щодо не нарахування і не виплати позивачу грошового забезпечення за квітень - серпень 2019 року, не проведення повного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової прокуратури регіону.
Водночас судом встановлено, що остаточним судовим рішення у справі №380/404/20 від 13.04.2023 вирішено визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури щодо незабезпечення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.08.2018 по 09.08.2019, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, з урахуванням збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.08.2018 по 09.08.2019, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, з урахуванням збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення.
Остаточне судове рішення у справі №1.380/2019.005781 має таку резолютивну частину:
[…] визнати протиправною бездіяльність прокуратури щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку 09.08.2019 на день виключення зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України […].
Колегія суддів зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників судового процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. 
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. 
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. 
Подібність справ і відносин визначається за такими основними критеріями: суб`єктним, об`єктним і змістовним. Необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини. 
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. 
Здійснюючи оцінку підставам позову, що можуть підтвердити тотожність цієї справи №380/5958/21 із справами №380/404/20 і №380.2019.00578, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Підставою позову можуть бути тільки юридичні факти, які тягнуть певні правові наслідки, а саме: виникнення, зміну та припинення правовідносин. Натомість фактичні дані справи до підстав позову не відносяться, оскільки такі лише підтверджують наявність або відсутність тих юридичних фактів, які складають підставу позову.
З огляду на викладене, під час встановлення потенційно подібних чи тотожних справ суди повинні звертати увагу на усі доводи учасників справи, а надаючи оцінку підставам позову слід досліджувати кожну підставу зокрема з детальною характеристикою, а не обмежуватись загальним твердженням. Усі ці обставини належить оцінювати у сукупності, гарантувавши доступ до правосуддя особам, які вважають, що їхнє право порушене, і які діяли добросовісно.
У справі №380/5958/21 суд апеляційної інстанції встановив, що підставою цього позову позивач покладає в основу обставини повного припинення відповідачем виплати грошового забезпечення з 01.04.2019 по 09.08.2019, що призвело до не повного розрахунку при звільненні з військової служби.
У справі ж №380/404/20 підставою позову позивач поклав в основу обставини щодо невиплати відповідачем грошового забезпечення за період з 01.08.2018 по 08.08.2019, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження (31.08.2016), з урахуванням збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення. 
У справі ж №380.2019.005781 підставою позову позивач поклав в основу обставини щодо невиплати відповідачем грошової компенсації за не використані дні щорічних відпусток і додаткового дня відпочинку як донором, що призвело до не повного розрахунку при звільненні з військової служби. 
Таким чином, підстави позову у справі №380/5958/21 різняться по відношенню до справ №380/404/20, №380.2019.005781 по суті і обставинами, і юридичними фактами, які, на думку позивача, є протиправними.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звертаючись до суду з цим позовом, з урахуванням їх уточнення, зазначив у своїх доводах про інші підстави спору щодо визнання протиправними дій відповідача, зобов`язання вчинити дії, оскаржуючи фактично повне припинення відповідачем виплати грошового забезпечення з 01.04.2019 по 09.08.2019, що призвело до не повного розрахунку при звільненні з військової служби. 
Таким чином підстави позову у цій справі по відношенню до справ №380/404/20, №380.2019.005781 являються відмінними між собою (не тотожними). 
З урахуванням такого висновку суду апеляційної інстанції підлягає розгляду судом першої інстанції і позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди, яка є похідною від вимог позивача щодо протиправності дій відповідача в частині повного припинення відповідачем виплати грошового забезпечення з 01.04.2019 по 09.08.2019, що призвело до не повного розрахунку при звільненні з військової служби. 
Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. 
Так, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. 
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»). 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі. 
Відповідно до ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції від 12.12.2025 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року про закриття провадження в адміністративній справі №380/5958/21 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про визнання протиправними дій та рішень, стягнення моральної шкоди – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	В. О. Кушнір 	
 	 	З. М. Матковська