Справа № 420/5881/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна перемоги, 26, м. Дніпро, 49094), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, – 

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні/перерахунку пенсії від 09.02.2026 року за № 155950026106;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком з 06 листопада 2025 року із зарахуванням до загального стажу роботи періоду навчання з 01.09.1981 року по 01.12.1983 року згідно з довідкою № 294 від 29.10.2025 р., періоду проходження строкової військової служби з 29.11.1983 року по 10.12.1985 року згідно військового квитку НОМЕР_1 , періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 03.03.2003 року по 15.10.2003 року згідно з довідкою від 11.12.2025 № 2323/12/01-24/2025 та періодів роботи з 17.09.2009 року по 30.08.2010 року, з 11.09.2011 року по 27.01.2012 року, з 05.06.2012 року по 04.05.2013 року з 15.07.2014 року по 17.04.2015 року, з 08.09.2015 року по 06.10.2016 року та з 07.10.2016 року по 25.07.2017 року на підставі строкових трудових договорів від 17.09.2009 р. та від 11.03.2011 і згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням ГУ ПФУ від 09.02.2026 року №155950026106 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки в нього відсутній необхідний страховий стаж.
Позивач вказує, що він разом із заявою про призначення пенсії подавав довідку про навчання в Сільському професійно-технічному училищі № 2» № 294 від 29.10.2025 року про навчання з 01 вересня 1981 року по 01 грудня 1983 року, період якого відсутній в розрахунку стажу та у рішення про відмову в призначенні/перерахунку пенсії.
Також позивач звертає увагу, що в розрахунку стажу та у рішенні про відмову в призначенні/перерахунку пенсії відсутні підстави не зарахування періодів роботи з 17.09.2009 року по 30.08.2010 року та з 11.03.2011 року по 27.01.2012 року згідно з поданими разом із заявою про призначення пенсії строковими трудовими договорами, що свідчить про формальний підхід відповідача до розгляду всіх наданих документів та розрахунку стажу для визначення права на пенсію.
Позивач вказав, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ним були надані всі необхідні документи для призначення пенсії, в тому числі трудова книжка, уточнюючі довідки тощо.
Ухвалою суду від 09.03.2026 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.
Ухвалою суду від 16.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі, враховуючи внесені зміни в КАС України, а саме частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
Представник відповідача надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що оскільки, період навчання та період проходження військової служби перетинаються, та військова служба не підтверджена належним чином, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1981 року по 01.12.1983 року згідно з довідкою № 294 від 29.10.2025 та період проходження строкової військової служби з 29.11.1983 року по 10.12.1985.
Також представник зазначив, що з огляду на припинення дії угоди з рф, відсутні підстави для врахування при призначенні пенсії позивача, стажу, набутого під час роботи на підприємствах рф.
Позивач надав відповідь на відзив, в якій наголошував на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові.
Третя особа надала пояснення щодо позову, в яких вказала, що оскільки у позивача недостатній страховий стаж для призначення пенсії за віком, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. 
Справа розглянута у письмовому провадженні. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 .
02.02.2026 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та прийнято рішення від 09.02.2026 року №155950026106 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Необхідний страховий стаж становить 32 роки, страховий стаж заявника 23 р. 7 м. 6 дн. 
В оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу: 
- не враховано до загального страхового стажу період проходження військової строкової служби з 29.11.1983 по 14.12.1985 згідно записів трудової книжки, оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка. Військового квитка заявник не надав;
- не враховано до загального страхового стажу період з 01.06.2003 перебування на обліку центрі зайнятості, оскільки відсутній запис про припинення допомоги по безробіттю;
- не враховано до загального страхового стажу період роботи на території російської федерації з 05.06.2012 по 04.05.2013, з 15.07.2014 по 17.04.2015, з 08.09.2015 по 06.10.2016 та з 07.10.2016 по 25.07.2017, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території ррфср по 31.12.1991 року.
Позивач, вважаючи рішення ГУ ПФУ від 09.02.2026 року №155950026106 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а також вважаючи, що йому мають бути зарахованими до страхового стажу спірні періоди роботи та призначена пенсія за віком – звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років (ч.2 ст.26 Закону №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Також за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).
Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
На період внесення записів до трудової книжки позивача в рамках спірних періодів трудової діяльності також діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.
Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Пунктом 2.1. Інструкції №162 встановлено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.
Відповідно п. 2.11. Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Записи роблять акуратно, використовуючи чорнильну або кулькову ручку, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (абз.3 п.2.3 Інструкції №162).
Згідно з абз. 1 п. 4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Водночас, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійний орган не врахував до страхового стажу позивача період проходження військової строкової служби з 29.11.1983 по 14.12.1985 згідно записів трудової книжки, оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка, а також період з 01.06.2003 перебування на обліку центрі зайнятості, оскільки відсутній запис про припинення допомоги по безробіттю.
Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Окрім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Вказану позицію сформував Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.
Недотримання роботодавцем вимог Інструкції №58 та №162 (відсутність у трудовій книжці дати видачі військового квитка та відсутність запису про припинення допомоги по безробіттю) не може бути підставою для незарахування позивачу спірних періодів перебування на обліку центрі зайнятості та проходження військової служби, оскільки працівник не може нести відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудової книжки.
Крім того, перебування позивача на обліку як безробітнього у період з 03.03.2003 по 15.10.2003 підтверджується архівною довідкою Подільсько філії Одеського обласного центру зайнятості від 11.12.2025 № 2323/12/01-24/2025, яка була надана заявником разом із заявою про призначення пенсії.
Таким чином, суд дійшов висновку, що період проходження військової строкової служби з 29.11.1983 по 14.12.1985 та період з 03.03.2003 по 15.10.2003 перебування на обліку центрі зайнятості мають бути зарахованими до страхового стажу позивача.
Крім того, суд вважає необхідним зарахувати до страхового стажу позивача: 
-періоди роботи з 17.09.2009 року по 30.08.2010 року, з 11.03.2011 року по 27.01.2012 року на підставі строкових трудових договорів від 17.09.2009 та від 11.03.2011; 
-періоди роботи з 05.06.2012 року по 04.05.2013 року, з 15.07.2014 року по 17.04.2015 року, з 08.09.2015 року по 06.10.2016 року та з 07.10.2016 року по 25.07.2017 року згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 ;
-періодів навчання з 01.09.1981 року по 01.12.1983 року згідно з довідкою закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Дунайський центр професійної освіти» № 294 від 29.10.2025.
Судом встановлено, що разом із заявою про призначення пенсії, позивачем було надано копії строкових трудових договорів від 17.09.2009 та від 11.03.2011, трудової книжки серії НОМЕР_2 , довідки закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Дунайський центр професійної освіти» № 294 від 29.10.2025.
Однак, відповідач не висловив жодних застережень до вказаних документів під час їх розгляду, а тому протиправно не зарахував зазначені періоди роботи та навчання до страхового стажу позивача, що підтверджується розрахунком стажу форми РС-право.
З огляду на викладене, суд вважає, що вказані періоди роботи та навчання мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Також відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи на території російської федерації з 05.06.2012 по 04.05.2013, з 15.07.2014 по 17.04.2015, з 08.09.2015 по 06.10.2016 та з 07.10.2016 по 25.07.2017, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року
Суд вважає вказані доводи відповідача необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та РФ (далі Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).
Відповідно до ст.1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Згідно ч.3 ст.6 Угоди, обчислення пенсій відбувається із заробітку (доходів) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У тому випадку якщо у державах-учасницях Угоди введено національну валюту, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.
Згідно п.2 ст.13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Таким чином, Угода підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача на підприємствах, розташованих на території РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Також відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Суд дійшов висновку, що у даному випадку і при обставинах, що зумовили вихід РФ із Угоди, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території РФ.
Отже, відповідачем протиправно не зараховано до страхового скажу позивача періоду роботи з 05.06.2012 по 04.05.2013, з 15.07.2014 по 17.04.2015, з 08.09.2015 по 06.10.2016 та з 07.10.2016 по 25.07.2017. Тому, зазначені періоди роботи мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття та є таким, що не відповідає дотриманню необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Таким чином, рішення від 09.02.2026 року № 155950026106 є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас, пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. 
Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п.4 ч.2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин. 
З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на проведення перевірки поданих для призначення пенсії документів та прийняття рішення, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати до страхового стажу роботи позивача періоди проходження військової строкової служби з 29.11.1983 по 14.12.1985, періоди з 03.03.2003 по 15.10.2003 перебування на обліку центрі зайнятості, періоди роботи з 17.09.2009 року по 30.08.2010 року, з 11.03.2011 року по 27.01.2012 року, з 05.06.2012 року по 04.05.2013 року, з 15.07.2014 року по 17.04.2015 року, з 08.09.2015 року по 06.10.2016 року та з 07.10.2016 року по 25.07.2017 року, періоди навчання з 01.09.1981 року по 01.12.1983 року та повторно розглянути заяву позивача від 02.02.2026 про призначення пенсії за віком.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1064,90 грн.
Суд вважає, що на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплаченого судового збору у розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Частиною 9 ст.18 КАС України визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно з п.128 Розділу VII Перехідних положень Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженого Рішенням ВРП 17 серпня 2021 №1845/0/15-21 встановлено, що до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних в суді можливостей.
Конституційний Суд України у рішенні від 03.10.1997 року №4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. 
Отже, за наявності декількох норм, які по-різному регулюють спірне питання повинні застосовуватися положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.
Враховуючи, що ч.9 ст.18 КАС України, якою визначено, що суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), прийнята пізніше ніж абз.1 ч.10 ст.243 КАС України, суд застосовує норму, яка прийнята пізніше.
Оскільки ухвалою суду при відкритті провадженні вирішено здійснити розгляд справи та її формування та зберігання в електронній формі суд викладає рішення в електронній формі.
Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ЄДРПОУ 21910427), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.02.2026 року №155950026106 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди проходження військової строкової служби з 29.11.1983 по 14.12.1985, періоди з 03.03.2003 по 15.10.2003 перебування на обліку центрі зайнятості, періоди роботи з 17.09.2009 року по 30.08.2010 року, з 11.03.2011 року по 27.01.2012 року, з 05.06.2012 року по 04.05.2013 року, з 15.07.2014 року по 17.04.2015 року, з 08.09.2015 року по 06.10.2016 року та з 07.10.2016 року по 25.07.2017 року, періоди навчання з 01.09.1981 року по 01.12.1983 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2026 про призначення пенсії за віком. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1000 грн. 
Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України. 

Суддя Е.В. Катаєва