РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року
місто Чернігів

Справа №214/9133/25
Провадження №2/751/1874/26

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі:
головуючого-судді Ченцової С.М.
секретар судових засідань Барбаш М.В. 
учасники справи:
позивач – ТОВ «Споживчий центр» 
представник позивача – Літовченко Ольга Олександрівна 
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача
ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17.02.2025-100001681 від 17.02.2025 року у розмірі 45450 гривень та судового збору.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 17.02.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 17.02.2025-100001681, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 15000 гривень, строком на 168 днів до 03.08.2025 року. За умовами договору встановлена процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом застосовується протягом всього строку користування кредитом. За надання кредиту сплачується комісія у розмірі 5% від суми кредиту та дорівнює 750 гривень. 
ТОВ «Споживчий центр» зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. Відповідач зобов`язання за договором належно не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату пред`явлення позову, утворилась заборгованість у розмірі 45450 гривень, що складається із заборгованості: по тілу кредиту – 15000 гривень, по процентам – 19950 гривень, комісії- 750 гривень, додаткової комісії – 2250 гривень та неустойки - 7500 гривень.

11.05.2026 року в системі «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив зменшити розмір неустойки (штрафів, пені) як явно завищений, врахувати непропорційність нарахованих сум до розміру основного боргу, визначити до стягнення лише суму фактично отриманого кредиту та розумні проценти. В обґрунтування відзиву зазначив, що ним було отримано кредит у розмірі 15000 гривень, однак позивачем заявлено до стягнення 45450 гривень, що більш ніж утричі перевищує суму основного боргу. Вважає, що нараховані проценти, штрафи, пеня є надмірними та такими, що не відповідають принципам розумності, справедливості та співмірності. Вказані нарахування є непропорційними до суми отриманого кредиту та суттєво порушують баланс інтересів сторін.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпровської області від 17.11.2025 року матеріали цивільної справи передано на розгляд за територіальною підсудністю до Червонозаводського районного суду міста Харкова.
Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 19.01.2026 року цивільну справу передано за підсудністю до Київського районного суду міста Харкова.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 06.03.2026 року справу передано за підсудністю до Новозаводського районного суду міста Чернігова.
Ухвалою судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06.03.2026 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належно, у позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належно.
Суд, відповідно до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України, 01.06.2026 року оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосив дату та час його проголошення 05.06.2026 року об 11 годині.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
17.02.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір (оферта) № 17.02.2025-100001681, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 15000 гривень, строком на 168 днів, з дня його надання. 
Дата повернення – 03.08.2025 року. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох періодів користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 5% від суми кредиту та дорівнює 750 гривень. Неустойка – 225 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання. 
Відповідно до п. 4.1. пропозиції про укладення кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-6941.
17.02.2025 року відповідачем електронним цифровим підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору Е243, підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок грошові кошти у розмірі 8000 гривень, отже акцептовано умови договору.
Відповідно до інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» №90-2508 від 25.08.2025 року, 17.02.2025 року о 15:36:47 було успішно перераховано кошти на суму 15000 гривень на платіжну картку 4441111027776941, призначення платежу: видача за договором кредиту № 17.02.2025-100001681.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 17.02.2025-100001681 від 17.02.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 45450 гривень, що складається з: основного боргу – 15000 гривень, процентів – 19950 гривень, комісії за надання кредиту – 750 гривень, комісії за обслуговування – 2250 гривень, неустойки – 7500 гривень.

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем з використанням одноразових ідентифікаторів. 
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.
Із змісту статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту, у своєму відзиві факт отримання кредитних коштів у розмірі 15000 гривень не заперечував, тому вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 15000 грн є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо заперечень відповідача про невідповідність розміру нарахованих відсотків, штрафів та пені принципам розумності, справедливості та співмірності, суд зазначає таке. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі №381/4163/14-ц (провадження №61-11814св20) зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до довідки – розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, відсотки у розмірі 19950 гривень нараховані ТОВ «Споживчий центр» в межах строку, встановленого кредитним договором, за період з 17.02.2025 по 03.08.2025. 
Посилання відповідача на непропорційність нарахованих процентів порівняно із сумою кредиту суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки відповідач добровільно уклав кредитний договір, був обізнаний з його умовами, зокрема щодо розміру процентної ставки, та погодився на їх застосування, що підтверджується матеріалами справи.
Стосовно правомірності нарахування комісії за обслуговування та надання кредиту.
10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. 
Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 
Пунктом 9 кредитного договору позичальнику встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту, визначений у розмірі 750 гривень, фактично стосується лише послуг з надання інформації про кредит на вимогу споживача не частіше ніж один раз на місяць, оскільки ним не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості.
Частиною першою ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Ураховуючи те, що позичальнику за обслуговування кредитної заборгованості встановлено плату у розмірі 750 гривень, що обліковується протягом перших трьох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, слід дійти висновку про те, що положення п.9 кредитного договору, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту в терміни та у розмірах, визначених графіком платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Зазначене узгоджується із висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. 
Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13.07.2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. 
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. 
Дослідивши докази у справі, суд не погоджується із розміром суми, яка підлягає стягненню за договором, в частині розрахунку суми заборгованості за нарахованою пенею.
За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до статей 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. 
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє дотепер.
Відтак позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено нарахування неустойки за порушення зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісії за надання кредиту, тому з нього підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № 17.02.2025-100001681 від 17.02.2025 року у розмірі 35700 гривень, яка складається з: 15000 гривень – основний борг; 19950 гривень – проценти; 750 гривень – комісія за надання кредиту.

V. Розподіл судових витрат
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.
За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, судовий збір, які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1902 гривень 74 копійок.
На підставі наведеного, керуючись статтями 525-527, 530, 610, 611, 629, 1048- 1050, 1054 ЦК України, статтями 13, 43, 76-81, 141, 263, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 17.02.2025-100001681 від 17.02.2025 року у розмірі 35700 гривень. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1902 гривень 74 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання як внутрішньо переміщеної особи зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя С.М. Ченцова