ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/9990/25 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправної та скасування постанови, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просив:
- визнати постанову про закінчення виконавчого провадження №70141154 від 14.08.2025, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельниченко Я.О. - протиправною;
- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №70141154 від 14.08.2025, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельниченко Я.О.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.08.2025 про закінчення виконавчого провадження №70141154.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що оскаржувана постанова винесена правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а підстави для її скасування - відсутні.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Чернігівського ОАС від 26.07.2021 у справі №620/5231/21, яке набрало законної сили 28.08.2021, позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області надати ОСОБА_1 для ознайомлення матеріали перевірки за його скаргою від 02.03.2021, внесеної до журналу реєстрації звернень громадян Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ЄО № 12759.
Постановою державного виконавця від 31.10.22 відкрито ВП №70141154 (а.с.54).
В межах вказаного виконавчого провадження боржник листом від 17.12.2024 №1717/124/17/01-2024 повідомив, що з 24.02.2022 по 02.04.2022 в м. Чернiгiв проходили активнi бойовi дiї, внаслiдок яких були пошкодженi та знищенi окремі адмiнiстративнi будiвлi органiв полiцiї. Вiдповiдно до листа Чернiгiвського РУП ГУНП в Чернiгiвськiй областi вiд 12.12.2024 №20614/124/48/2/01/2024 службова документацiя ЧРУП, що велася до лютого 2022, була знищена 24.02.2022 (акт №1090/124/48/1/2024) у зв`язку з вiйськовою агресiсю, а тому неможливо надати докази виконання рiшення Чернiгiвського ОАС вiд 26.07.202021 по справi №620/5231/21. З урахуванням вищезазначеного, та у зв`язку з тим, що матеріали перевiрки за скаргою ОСОБА_1 вiд 02.03.2021, внесенi до журналу реестрацiї звернень громадян Чернiгiвського районного управлiння полiцiї ГУНП в Чернiгiвськiй областi ЄО №123759, позивачу вже наданi, ГУНП в Чернiгiвськiй областi просить закiнчити виконавче провадження №70141154 вiд 31.10.2022.
08.03.2025 боржник листом №417/124/17/01-2025 повідомив державного виконавця, що ГУНП в Чернігівській області листом від 04.03.2025 №4380/124/48/2/2025 направило ОСОБА_1 для ознайомлення матеріали перевірки за його скаргою від 02.03.2021 ЄО №12759, на підтвердження чого надав копію супровідного листа та чек АТ «Укрпошта». З урахуванням вищевикладеного, боржник просив закінчити виконавче провадження від 31.10.2022 №70141154.
14.08.2025 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.
Вважаючи такі висновки відповідача протиправними, а постанову неправомірною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із статтею 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII).
Згідно із частиною 9 пункту 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Таким чином, умовою для закінчення виконавчого провадження на підставі Закону №1404-VIII, є достеменне встановлення державним виконавцем факту виконання в повному обсязі рішення, без обмеження лише розглядом повідомлення боржника про виконання рішення.
Відповідач прийшов до висновку, що рішення суду виконано у повному обсязі та виніс спірну постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі листа боржника від 08.03.202, у якому ГУНП в Чернігівській області повідомило, що направило ОСОБА_1 для ознайомлення матеріали перевірки за його скаргою від 02.03.2021 ЄО №12759, на підтвердження чого надало копію супровідного листа від 04.03.2025 та чек АТ «Укрпошта». 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з тим, що відповідач не виконав обов`язок щодо перевірки виконання рішення суду, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять належних доказів направлення, як то опис вкладення, та вручення ОСОБА_1 матеріалів перевірки за його скаргою.
Враховуючи обставини справи колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Посилання апеляційної скарги зазначені вище висновки не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправної та скасування постанови - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко 

Судді: Я. М. Василенко 

О. М. Ганечко