П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 495/2355/26	

Перша інстанція: суддя Топалова А.Л.,
повний текст судового рішення
складено 15.05.2026, м. Білгород-Дністровський

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
при секретарі - Філімович І.М.
за участю: 
представника відповідача 1 – Чегодар С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Департамент патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6863994 від 19.03.2026 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, а провадження у справі закрити.
В обґрунтування позову зазначив, що під час керування транспортним засобом з причепом 19.03.2026 року у нього виникла раптова технічна несправність, а саме пошкодження колеса причепа, у зв`язку з чим він був змушений негайно вжити заходи для усунення несправності безпосередньо на місці, оскільки подальший рух із пошкодженим колесом створював небезпеку, скористатись допомогою СТО у позивачу не було можливості, а тому недоліки усунув власноручно - поставив запасне колесо, у якого відрізнявся малюнок протектора шини. До того як у нього виникла можливість доїхати до станції шиномонтажу, він був зупинений працівниками поліції, які склали оскаржувану постанову, не взявши до уваги його доводи. Вважає, що діяв в умовах крайньої необхідності, відтак в його діях відсутній склад адмінправопорушення, передбаченого вимогами ч.1 ст.121 КУпАП, просить постанову скасувати.
Представник відповідача направив відзив, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення вимог позивача, які вважає необґрунтованими та спрямованими на уникнення відповідальності. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з портативного відеорегістратора патрульного поліцейського. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що саме в день складання спірної постанови, було пошкоджено колесо, через що він змінив його на запасне. Підстав для скасування постанови немає, вона складена відповідно закону.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2026 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено частково. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6863994 від 19.03.2026 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Совковим Ігорем Вячеславовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 665 грн 50 коп. 
На вказане рішення суду Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2026 року по справі №495/2355/26 (провадження: №2-а/495/51/2026) та ухвалити нове рішення, яким залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву громадянина ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6863994 від 19.03.2026 року - без задоволення.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, неповно з`ясовані судом обставини, що мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
17.06.2026 року (вхід. №35502/26 від 17.06.2026 року) на адресу суду апеляційної інстанції від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що ГУНП в Одеській області є окремою юридичною особою, що не має відношення до оскаржуваної постанови та похідних вимог ОСОБА_1 , а отже, в рамках цієї справи не є належним відповідачем.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2026 року відповідач склав відносно позивача постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП, згідно якої ОСОБА_1 19.03.2026 року о 11.30 год. траса Київ – Одеса 452 км. керував вантажним транспортним засобом із напівпричепом н/з НОМЕР_2 із різним протектором шин на середній вісі причепа, чим порушив ДСПТУ 3649 2008, чим порушив п.31.4.5. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП.
У зв`язку з допущеним позивачем адміністративним правопорушенням працівниками поліції була винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в доход держави в розмірі 340 гривень.
Зазначені обставини підтверджуються копією постанови про накладення адміністративного стягнення ЕНА №6863994 від 19.03.2026 року.
Не погодившись з постановою інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Совкова І.В. від 19 березня 2026 року серії ЕНА №6863994 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Вимогами ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вимогами ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За правилами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Вимогами ст.16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
У відповідності до вимог ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Пунктами 8, 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
При цьому, положеннями п.1 ч.1 ст.35 зазначеного вище Закону №580-VIII надано право поліцейському зупиняти транспортні засоби, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Згідно з вимогами ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху, відповідальність, за які в тому числі передбачена ч.1 ст.121 цього Кодексу.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395 (далі - Інструкція).
Згідно з вимогами п.4 розділ І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з вимогами п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 1 статті 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до вимог п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог пунктів 9, 10 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу та задовольняючі позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач факт вчинення правопорушення категорично заперечує, пояснюючи, що Правил дорожнього руху не порушував, так як незадовго до зупинки працівниками поліції він пошкодив колесо і вимушений був поставити запасне колесо, а пошкоджене перебувало в багажнику автомобіля.
На думку суду першої інстанції, зазначені обставини мали суттєве значення для справи, оскільки у відповідності з статтею 18 КУпАП є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Таким чином, суд першої інстанції вважає, що з пояснень ОСОБА_1 , які зафіксовані з застосуванням засобів відеозйомки, оглянутої в судовому засіданні, випливає, що він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки не міг пересуватися з пошкодженим колесом і вимушений був поставити запасне з іншим малюнком протектора.
У відповідності з Правилами технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі затверджених наказом міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 року №549 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2013 року за №1452/23984) у складі однієї осі КТЗ, якщо інше не визначено виробником КТЗ, не експлуатуються одночасно діагональні шини разом з радіальними, обшиповані і необшиповані, морозотривкі і неморозотривкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними рисунками протектора для КТЗ категорії М1, різними типами рисунків протектора для КТЗ категорії N.
Разом з тим, на думку суду першої інстанції, вимоги цього пункту не стосуються випадків застосування запасного колеса тимчасового використовування. (п. 6 Правил), про що як раз і пояснював позивач.
Крім того, як зазначає суд першої інстанції, відповідачем суду був наданий відеозапис даного правопорушення, який, на думку суду, з належною достовірністю не підтверджує факт скоєння ОСОБА_1 даного правопорушення.
Отже, суду не надано безперечних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що справу необхідно закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КпАП України, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, перевіривши матеріали справи та докази надані відповідачем суду, колегія суддів робить висновок, що процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушена не була. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу, та з долученого до матеріалів справи відео з нагрудної камери поліцейського вбачається, що останній роз`яснив позивачу його права, обов`язки, процедуру та строки оскарження.
Як зазначає апелянт в апеляційній скарзі, до відзиву на позовну заяву у якості доказу надано відеозапис з портативного відеореєстратора патрульного поліцейського (скорочено - ПВР), на якому зафіксовано спілкування між патрульним поліцейським (посадовою особою, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення) та безпосередньо позивачем.
Відтак, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП, поліцейський отримав від ОСОБА_1 усні пояснення з приводу обставин, при яких водій керував транспортним засобом з технічною невідповідністю - різними протекторами малюнку на середній осі напівпричепу. 
Під час опитування поліцейський чітко встановив наявність складу інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення і відсутність жодних обставин, які б свідчили про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненому (у тому числі і відсутність дій у стані крайньої необхідності). 
Окремо апелянт зазначив, що позивача зупинено екіпажем патрульної поліції, який безпосередньо обслуговує трасу М-05 «Київ-Одеса» від початку Одеської області до в`їзду в м. Одесу. І даному екіпажу добре відомо місце розташування і режим роботи всіх вантажних СТО ні ввіреній ділянці дороги. 
Пояснення позивача, що на ділянці дороги від с. Любашівка Одеської області до 452 км. (місця зупинки ТЗ) не має відповідного СТО (шиномонтажу), не відповідає дійсності, оскільки як, як зазначив апелянт, їх не менше 16, зокрема: 
1. в районі с. Любашівка є аж 5 СТО: 1 біля с. Мазуцово. 2 безпосередньо в с. Любашівка, 2 біля с. Демидовка;
2. біля с. Карбовка 1 СТО;
3. біля с. Новогригоровка 2 СТО;
4. біля с. Старі Маяки 2 СТО;
5. біля с. Петрівка 1 СТО;
6. біля с. Знам`янка 4 СТО;
7. безпосередньо перед стаціонарним постом поліції, де було виявлено порушення (с. Алтестове) 1 СТО. 
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 свідомо рухався з технічною невідповідністю свого вантажного транспортного засобу біля 200 км. не намагаючись виправити недолік, аж до тих пір поки не був зупинений працівниками поліції. 
В подальшому між поліцейським та гр. ОСОБА_1 на відеозаписі з ПВР (файл під назвою «Відео ПВР - Гуцул С.В. 2.mp4»), в проміжку часу з 03 хв. 43 с. по 04 хв. 10 с. відбулася розмова, з якої можливо зробити висновки, що він міг усунути технічну несправність колеса одразу після його пошкодження на місці події. 
У відповідності до положень ст.18 КУпАП (крайня необхідність) - не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода 
Як вбачається з наданих пояснень ОСОБА_1 , які він надав під час зупинення його транспортного засобу працівниками поліції, позивач мав можливість усунути технічну несправність одразу та на місці її виникнення. 
А відтак, його дії не підпадають під визначення крайньої необхідності, на що помилково посилається суд першої інстанції. 
У відповідності до положень п.31.5 ПДР, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. 
Тобто, з увімкненою світловою сигналізацією або встановленим знаком аварійної зупинки або миготливим червоним ліхтарем. 
З наданих пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не вжив жодних заходів для виправлення технічної невідповідності на місці події, не рухався коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту та не вжив заходів, передбачених п.п.9.9, 9.11 ПДР., а свідомо порушував правила дорожнього руху та продовжував рух вантажного ТЗ.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що представником відповідача надані належні докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №68633994 від 19 березня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не підлягає скасуванню та закриттю провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Так, як вже вищезазначено, відносно позивача була складена інспектором управління патрульної поліції в Одеської області лейтенантом поліції Совковим Ігорем Вячеславовичем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.03.2026 року серії ЕНА №6863994. 
Між тим УПП в Одеській області є окремим структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції України, який не входить до складу ГУНП в Одеській області та йому не підпорядковується. 
Департамент патрульної поліції України є окремою юридичною особою, яка також до структури ГУНП в Одеській області не входить та не підпорядковується. 
ГУНП не володіє будь-якою інформацією щодо предмету спору не порушувало прав позивача так як працівник УПП в Одеській області Совков Ігор Вячеславович в ГУНП в Одеській області службу не проходить та не є працівником ГУНП в Одеській області. 
Правовідносини, пов`язані з винесенням постанови виникли між позивачем та Управлінням патрульної поліції в Одеській області. Головне управління Національної поліції в Одеській області немає ніякого відношення до Управління патрульної поліції в Одеській області, співробітник поліції, який складав постанову не є співробітником ГУНП в Одеській області. 
В свою чергу ГУНП в Одеській області є окремою юридичною особою, що не має відношення до оскаржуваної постанови, та похідних вимог ОСОБА_1 , більше того, жодних прав та інтересів Головним управлінням не може бути порушено у цій справі, оскільки саме Головне управління не є суб`єктом прийняття та оскарження відповідних рішень. 
Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 (в редакції наказу НП України від 03.09.2019 року №887) затверджено «Положення про Департамент патрульної поліції», відповідно до якого Департамент патрульної поліції - міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України, що має свої структурні підрозділи, в тому числі і територіально відокремленні. 
Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі №724/716/16 а, суд касаційної інстанції зазначив, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду. 
Вказана Постанова ВС також зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. 
Так, у своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначив стороною ГУНП в Одеській області. Однак, позивач не врахував тих обставин, що ГУНП в Одеській області та УПП в Одеській області є окремими юридичними особами, які по своїй суті є самостійними територіальними органами Національної поліції України та кожен з яких самостійно виступає для захисту своїх прав та інтересів. 
Колегія суддів зазначає, що ГУНП в Одеській області не є належним відповідачем, так як відповідно до наявної з постанови інформації жоден з працівників ГУНП в Одеській області не притягували позивача до адміністративної відповідальності, не складали відносно нього адміністративних матеріалів, та взагалі жодних дій відносно позивача не вчиняли. 
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже враховуючи наведені вище висновки, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нової постанови про відмову у задоволення позовних вимог.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272; 286; 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2026 року – скасувати, ухвалити у справі №495/2355/26 нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко