РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
11 травня 2026 р.  Справа № 120/8860/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара Павла Анатолійовича, розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 1 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Вінницькій області, головного управління ДСНС України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до 1 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимог обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення за період із урахуванням встановлено прожиткового мінімуму на відповідний календарний рік. Окрім того зауважує на наявності у нього права на отримання грошового атестату та оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії із відповідними складовими грошового забезпечення.
Ухвалою суду дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із доказами поважності причин їх пропуску.
Надалі, представником позивача подана уточнена позовна заява.
Ухвалою суду прийнято справу до провадження, відкрито провадження та визначено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідачем подано до суду клопотання про залучення співвідповідача - головне управління ДСНС України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області.
Надалі ухвалою суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача головне управління ДСНС України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області.
Відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду, з огляду на пропущення позивачем строку звернення до суду.
Розглянувши вказане клопотання, суд зауважує таке.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі №990/156/23 зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 дійшов таких висновків: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX).
Отже, у цій справі до вимог щодо обчислення та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 18.07.2022 норму частини другої статті 233 КЗпП України необхідно застосовувати у редакції до змін, внесених згідно із Законом № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. До вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 у редакції норми частини першої статті 233 КЗпП України після 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 990/156/23, у постанові Верховного Суду від 05.12.2024 у справі № 380/9502/24).
Відтак, з огляду на наведене, суд зауважує, що відповідачем не пропущено строку звернення до суду із визначеними ним позовними вимогами.
Представником головного управління ДСНС України у Вінницькій області подано відзив, у якому заперечує проти задоволення позову. Зокрема, вказує, що позивач проходив військову службу у 1 державному пожежно-рятувальному загону головного управління Державної служби України у Вінницькій області, що є окремою юридичною особою та має власний баланс. Вказує, що застосування прожиткового мінімуму на відповідний календарний рік призводить до порушення бюджетного законодавства.
Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено такі обставини.
Позивач проходив службу у 1 державному пожежно-рятувальному загону головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області.
Позивач зазначає, що відповідачем протиправно обчислено та виплачено грошове забезпечення з 29.01.2020 по 18.07.2022, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, премії без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Так, 30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Однак, Постановою № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Разом із тим, слід врахувати, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови КМ України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови КМ України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
Таким чином, відповідно до редакції п. 4 постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Із наведеного вище слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
А тому, з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Окрім того, суд зауважує, що додаткові та одноразові види грошового забезпечення також здійснюються, виходячи їх встановленого прожиткового мінімуму.
Таким чином, підстави для перерахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, виплачені за цей період мають бути обраховані із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на відповідний календарний рік.
Судом враховано, що у спірний період з 29.01.2020 року по 18.07.20220 року позивач проходив службу в 1 державному пожежно-рятувальному загоні головного управління ДСНС України у Вінницькій області.
1 державний пожежно-рятувальний загін головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області є юридичною особою, за організаційно-правовою формою господарювання державною організацією.
Відповідно до Положення про ДПРЗ-1 (у редакції наказу ДСНС України від 11.10.2016 № 505), ДПРЗ-1 є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки, має право бути позивачем і відповідачем у суді(пункти 1.11.-1.13.).
Наказом ДСНС України від 11.06.2021 року № 436 "Про внесення змін до установчих документів підрозділів Головного управління ДСНС України у Вінницькій області та викладення їх положень у новій редакції" ДПРЗ-1 позбавлений права здійснювати нарахування та виплату будь-яких коштів, при цьому його код ЄДРПОУ не змінився.
У п.1.12 Положення ДПРЗ-1 (у редакції наказу ДСНС України від 11.06.2021 №436) вказано, що 1 ДПРЗ є бюджетною установою та утримується за рахунок коштів державного бюджету, але при цьому не має самостійного балансу та рахунків, відкритих в органах Державної казначейської служби України. 1 ДПРЗ окремо не займається фінансовою діяльністю. Будь-які фінансові дії здійснюються Головним управлінням ДСНС України у Вінницькій області. Організація бухгалтерського обліку здійснюється відповідно до положення про облікову політику в Головному управлінні ДСНС України у Вінницькій області та бухгалтерською службою Головного управління. 1 ДПРЗ може бути позивачем і відповідачем у суді.
Відтак, суд зауважує, що 1 державним пожежно-рятувальним загону ГУ ДСНС України у Вінницькій області допущено протиправну бездіяльність щодо обчислення та виплати позивачеві грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 10.06.2021 року без урахування встановленого прожиткового мінімуму на відповідний календарний рік та ГУ ДСНС України у Вінницькій області допущено протиправну бездіяльність щодо обчислення та виплати позивачеві грошового забезпечення з 11.06.2021 по 18.07.2022 року без урахування встановленого прожиткового мінімуму на відповідний календарний рік.
Водночас, захист порушених прав позивача здійснюється шляхом зобов`язання перерахувати та виплати належним чином грошове забезпечення позивача саме ГУ ДСНС України у Вінницькій області, як суб`єктом уповноваженим на здійснення фінансових дій.
Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, то суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку (у редакції на момент спірних правовідносин) виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.
Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відтак вимоги позивача щодо проведення нарахування та виплати йому грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44 є підставними та підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності 1 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Вінницькій області щодо відмови у видачі оновлених грошового атестату та оновленої довідки про місячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", то суд зазначає, що зміна розміру складових грошового забезпечення, автоматичного тягнуть за собою зміну сум у грошовому атестаті, що враховуються органами Пенсійного фонду при призначенні пенсії.
Грошовий атестат є документом фінансового обліку, який містить інформацію про розміри нарахованого грошового забезпечення військовослужбовця, що визначається на підставі чинного законодавства та внутрішніх нормативних актів. Грошовий атестата не є правовстановлюючим документом, який визначає право на отримання грошового забезпечення чи його конкретний розмір, а лише фіксує суми, які підлягають виплаті відповідно до розрахунків уповноважених фінансових органів військової частини.
Тобто вимога позивача щодо виготовлення нового грошового атестату фактично є похідною від основного питання спору правомірності нарахування їй грошового забезпечення. Утім, суд вважає, що до моменту остаточного вирішення питання про правильність визначення розміру грошового забезпечення та застосування відповідного розміру прожиткового мінімуму, виготовлення нового грошового атестату є передчасним.
Отже, на думку суду, право вимагати виготовлення нового грошового атестату у позивача виникне лише у разі проведення перерахунку його грошового забезпечення відповідно до цього судового рішення, після набрання ним законної сили та якщо такий перерахунок впливатиме на розмір грошового забезпечення згідно з грошовим атестатом.
Відтак, за таких обставин позовна вимога в цій частині є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.
Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові №600/994/24 від 05.12.2024 року.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Водночас на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав позивача. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність 1 державного пожежно-рятувального загону головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області щодо обчислення та виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 10.06.2021, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та премії із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".
Визнати протиправною бездіяльність головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області щодо обчислення та виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення з 11.06.2021 по 18.07.2022, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та премії із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік".
Зобов`язати головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області здійснити ОСОБА_3 перерахунок його грошового забезпечення з 29.01.2020 по 18.07.2022 включно, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та премії, обрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: 1 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькі області (вул. Славетна, буд. 2, м. Вінниця, 21021, код ЄДРПОУ 38328929)
Відповідач: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Вінницькі області (вул. 600-річчя, 11, м. Вінниця, 21021, код ЄДРПОУ 38635397) 

Суддя Комар Павло Анатолійович