Справа № 204/4100/26
Провадження № 2/204/3400/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
У С Т А Н О В И В:
13 квітня 2026 року ТОВ «Іннова-Нова» звернулося до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № 8760520725 від 28 липня 2025 року у сумі 35005 гривень.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 28 липня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання грошових коштів у кредит № 8760520725, який був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, підписаний одноразовим ідентифікатором створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". У вересні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» було перейменовано на ТОВ «ІННОВА-НОВА». Відповідно до Договору, 28 липня 2025 року позивач надав відповідачці у кредит 25000 гривень, на картку відповідачки НОМЕР_1 , строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом із застосуванням стандартної процентної ставки в день застосовується у межах строку кредиту та становить: 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору; 0.87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Знижена процентна ставка 0.6% в день. Комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту. ТОВ «ІННОВА-НОВА», як кредитодавець, свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти у розмірі 25000 гривень, в той же час, остання всупереч умовам кредитного договору свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредит не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Станом на день подання позову заборгованість відповідачки перед позивачем складає 35005 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25000 гривень; заборгованості за процентами – 10005 гривень, які позивач прохає суд стягнути з відповідачки разом із судовим витратами по справі у сумі 2662 гривні 40 копійок.
Ухвалою суду від 21 квітня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін (а. с. 59), копія якої надіслана учасникам справи за супровідним листом від 21 квітня 2026 року (а. с. 60).
27 квітня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки ОСОБА_1 , в обґрунтування якого вона вказує, що дійсно укладала кредитний договір з відповідачем, відповідно до якого отримала грошові кошти у розмірі 25000 гривень. При цьому належним чином виконувала свої зобов`язання та здійснювала регулярні платежі, загальна сума сплачених коштів становить 45750 гривень. Крім того, раніше неодноразово користувалася послугами позивача та сумлінно виконувала свої зобов`язання, що підтверджується повним погашенням попередніх кредитних договорів. Зауважує, що зверталась до позивача із заявою про реструктуризацію заборгованості, однак отримала відмову. Вважає, що розрахунок заборгованості наданий позивачем, є необґрунтованим та таким, що підлягає перевірці, оскільки позивачем формально враховано платежі, однак фактично не здійснюється належне зменшення основної суми боргу, а кошти зараховуються на проценти та комісії, що призводить до штучного збільшення заборгованості. Зазначає, що позивачем можуть бути неправомірно нараховані штрафні санкції, пеня та інші платежі, розмір яких є явно завищеним. На даний час позивачка перебуває у складному матеріальному становищі, оскільки є вдовою, має на утриманні неповнолітню дитину, виконує інші кредитні зобов`язання та в Україні діє воєнний стан, тому ці обставини суттєво впливають на її платоспроможність, у зв`язку із чим прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі або, як альтернативу: зменшити розмір заявленої заборгованості, зменшити штрафні санкції відповідно до ст. 551 ЦК України, виключити надмірні проценти та комісії, надати розстрочку виконання рішення суду. 
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що 28 липня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір № 8760520725 про надання грошових коштів у кредит (а. с. 8-20 та на звороті.
Крім того, сторонами було погоджено та підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація обов`язкова для ознайомлення позичальником (а. с. 21-23 та на звороті).
Відповідно до умов Договору № 8760520725 про надання грошових коштів у кредит, Товариство надає Позичальнику кредит у гривні на суму 25000 гривень, строком на 360 днів із періодичністю платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту – 15% від суми наданого кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
У пунктах 2.6.1, 2.6.2 кредитного договору передбачено, стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту – 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору. В цей період можливе використання позичальником право користування кредитом за зниженою процентною ставкою – 0.87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми. Знижена процентна ставка 0.6% в день та застосовується якщо позичальник 27 серпня 2025 року, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів.
Як убачається із Графіку платежів, що є додатком № 1 до Договору № 8760520725, який підписаний відповідачкою, останньою датою погашення заборгованості є 23 липня 2026 року (а. с. 19 на звороті-20 та на звороті). 
ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання за Договором про надання грошових коштів у кредит виконало, та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 25000 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (котра вказана у п. 3.1 кредитного договору), що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №20297-1354-243680900 та довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а. с. 32,33).
Відповідно до Рішення № 05-09/2025 від 05 вересня 2025 року єдиного учасника ТОВ «Іннова Фінанс», було змінено назву ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» на ТОВ «ІННОВА-НОВА» (а. с. 35 та на звороті). 
08 вересня 2025 року ТОВ «ІННОВА-НОВА» було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 37 та на звороті). 
Із розрахунку заборгованості позивача убачається, що станом на 11 березня 2026 року за відповідачкою рухається заборгованість по кредитному договору №8760520725 від 28 липня 2025 року у сумі 35005 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25000 гривень; заборгованості за процентами – 10005 гривень (а. с. 43-45). 
Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. 
Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Так, приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як убачається зі змісту договору про надання грошових коштів у кредит № 8760520725 від 28 липня 2025 року сторони узгодили те, що його підписання буде в електронному вигляді, в даному випадку шляхом введення одноразового ідентифікатора, що були відправлені 28 липня 2025 року на електронну пошту відповідачки, яка введена останньою 28 липня 2025 року (а. с. 19,34).
Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою не спростовано того, що вказаний кредитний договір нею був підписаний в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а отже остання погодилася зі всіма умовами та правилами даних договорів, умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пенею, комісіями та відсотками за користування кредитними коштами.
ТОВ «Іннова Фінанс» свої зобов`язання виконало повністю та надало ОСОБА_1 у кредит обумовлену договором суму грошових коштів в розмірі 25000 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальниці № НОМЕР_2 , що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №20297-1354-243680900 від 28 липня 2025 року та відповідною довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а. с. 32, 33). Відповідачка не заперечувала факт отримання у кредит обумовлені договором грошові кошти, остання скористалася наданим кредитом, однак зобов`язання за договором не виконала, грошові кошти позивачу повністю не повернула. 
У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначає, що не має можливості виконувати кредитне зобов`язання у зв`язку зі складним матеріальним становищем, оскільки є вдовою, має на утриманні неповнолітню дитину та виконує інші кредитні зобов`язання, на підтвердження чого надала свідоцтво про смерть чоловіка, свідоцтво про народження дитини, довідки про виконання зобов`язання та відсутність заборгованостей по іншим кредитним договорам із позивачем, у зв`язку із чим прохає відмовити у задоволенні позовної заяви або зменшити суму заборгованості, виключити надмірні проценти та комісії, зменшити штрафні санкції, враховуючи її складне матеріальне становище та надати розстрочку виконання рішення суду.
Однак суд не приймає до уваги доводи відповідачки, оскільки останньою належним чином не спростовано та не надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу, який б підтверджував скрутне матеріальне становище відповідачки та не спроможність сплачувати взяті нею кредитні кошти, якими вона користувалась. Надане позивачкою свідоцтво про смерть, свідоцтво про народження дитини, довідки про виконання зобов`язання та відсутність заборгованостей по іншим кредитним договорам із позивачем, не звільняє її від обов`язку виконання укладеного нею кредитного договору, у даному випадку сплати тіла кредиту та нарахованих відсотків, узгоджених в договорі. 
Більш того, відповідачкою заперечувався наданий позивачем розрахунок заборгованості, при цьому остання прохала суд зменшити суму заборгованості, виключити надмірні проценти та комісії, зменшити штрафні санкції, враховуючи її складне матеріальне становище, однак відповідачка наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростувала, правом на надання контррозрахунку не скористалася, а тому при винесені рішення суд керується розрахунком позивача.
Відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 43-45) відповідачкою здійснювалися часткові погашення за кредитним договором №8760520725, остання сплатила заборгованість у розмірі 45750 гривень, факт чого підтвердила у відзиві на позовну заяву. 
Крім того, із даного розрахунку заборгованості убачається, що часткова сплата кредитних коштів відповідачкою у сумі 45750 гривень, були списані позивачем в рахунок погашення заборгованості по відсоткам у сумі 42000 гривень та по комісії у сумі 3750 гривень. 
Як убачається із п. 2.7. Кредитного договору №8760520725, відповідачці встановлена комісія за надання кредиту – 15% від суми наданого кредиту, від суми наданого Кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором Кредиту у день надання кредиту.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31) вказала на те, що на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Згідно з вимогами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15.
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Закон України «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.
Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.
З огляду на викладене, зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд доходить висновку про те, що умови кредитного договору №8760520725 від 28 липня 2025 року про встановлення комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому списання позивачем комісії за цим договором у сумі 3750 гривень, є необґрунтованим та безпідставним, а вимоги у цій частині такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що надання судом розстрочення виконання рішення є правом суду, а не його обов`язком, більш того, вказане не є предметом спору даної справи, у зв`язку із чим, суд не убачає підстав у застосуванні норми ч. 1 ст. 267 ЦПК України в частині розстрочення виконання даного рішення відповідачкою.
З огляду на викладене, зважаючи на те що дійсно 28 липня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання грошових коштів у кредит № 8760520725, підписано паспорт споживчого кредиту яким узгоджено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а також підписано графік платежів за договором надання грошових коштів у кредит, що є додатком № 1 до договору № 8760520725, за якими останній було надано кредит для власних потреб в сумі 25000 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом, однак відповідачка умови вказаного договору не виконала та грошові кошти позивачу не повернула, у зв`язку із чим, суд доходить висновку, що позовні вимогі підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за даним кредитним договором у сумі 31255 гривень, із відрахуванням комісії за надання кредиту у сумі 3750 гривень (загальна заборгованість 35005 гривень – комісія 3750 гривень).
Згідно з вимогами ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення на користь ТОВ «Іннова Фінанс» із ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №8760520725 від 28 липня 2025 року заборгованості у сумі 31255 гривень. 
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2377 гривень 18 копійок, виходячи із розрахунку 2662,4*(31255/35005).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 354-355 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позону заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10, пов. 2, оф. 5; ЄДРПОУ 44127243) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит №8760520725 від 28 липня 2025 року у розмірі 31255 (тридцять одна тисяча двісті п`ятдесят п`ять) гривень.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути із  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» сплачений судовий збір у сумі 2377 (дві тисячі триста сімдесят сім) гривень 18 (вісімнадцять) копійок.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.
Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя          А.І. Приваліхіна