ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34982/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року (суддя Дєєв М.В.) у справі №160/34982/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання чинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ/рішення військової частини про встановлення внутрішнього статусу СЗЧ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити виплату грошового забезпечення ,та здійснити нарахування за весь період з дати виходу на позиції- 31.10.2025 військовослужбовця ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок малолітньої доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 : Отримувач: ОСОБА_3 IBAN : НОМЕР_2 ІПН: НОМЕР_3 Номер картки : НОМЕР_4 - посадовий оклад- по 24.000 (двадцять чотири тисячі гривень) за жовтень, листопад, грудень, а усього -72.000 (сімдесят дві тисячі гривень) на момент звернення до суду; - бойові виплати - по 100 000 ( сто тисяч гривень ) за жовтень, листопад, грудень, а усього -300 000 (триста тисяч гривень) на момент звернення до суду; - надбавки за особливі умови (безпосередньо виконання бойових завдань) 30 000 (тридцять тисяч гривень) еквівалентно дням виконання бойових завдань 31.10-51.11- усього 6.000 (шість тисяч гривень )
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за весь період затримки виплат, з 11 листопада 2025 року, по день ухвали рішення суду, розраховане, як місячне грошове забезпечення розділене на 30 днів (календарний місяць), та помножене на кількість днів затримки виплат частиною, на момент виходу ухвали суду та помісячно здійснювати нарахування грошового забезпечення з дати незаконного встановлення СЗЧ і до моменту припинення обставин, що перешкоджають виплатам, зокрема до завершення досудового розслідування або встановлення статусу військовослужбовця.
В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що нею було направлено звернення та заяви до військової служби правопорядку, територіального центру комплектування АДРЕСА_1 , Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони -заяву з проханням зафіксувати факт зникнення чоловіка позивача за бойових обставин. Не отримавши жодної відповіді вищезазначених посадових осіб позивачкою було направлено скаргу до Соборного районного суду м.Дніпра з проханням зобов`язати 
посадових осіб Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані про зникнення ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання, про що 21.11.2025 року Соборним районним судом м.Дніпра було винесено відповідну ухвалу. На момент звернення до суду жодного разу з позивачем не зв`язалися посадові особи військової частини НОМЕР_1 ОШП " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", щоб надати бодай якусь інформацію стосовно обставин зникнення чоловіка позивача. Запити командирам та до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проігноровано. Разом з тим, усі нарахування виплат військовою частиною було припинено. Згідно п.6 ст.9 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" За військовослужбовцем, який зник безвісти або місцезнаходження якого невідоме ,-зберігається виплата грошового забезпечення. Чоловік позивачки, ОСОБА_2 , зник під час виконання бойового завдання, дані про це згідно ухвали Соборного суд м.Дніпра внесено до ЄРДР, тож винесення попереднього висновку військовою частиною про "СЗЧ" та зупинення виплат сім`ї у даному випадку є неправомірним. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Суд першої інстанції встановив, що наказом командира військової частини вважається таким, що вибув, у зв`язку з самовільним залишенням частини солдат ОСОБА_2 та призупинено усі виплати.
Суд першої інстанції зазначив, що цей спір здебільшого стосується порушення прав чоловіка позивачки, у зв`язку з чим звертаючись з вимогою скасувати наказ відповідача, позивачка повинна обгрунтувати, яким чином цей наказ стосується її прав та інтересів.
Суд першої інстанції зазначив, що не будучи учасником певних публічно-правових відносин, відповідно, не маючи реально існуючого спору в його межах, позивачка не має належних підстав для вимоги щодо вирішення судом правовідносин, які виникли між іншими суб`єктами, у зв`язку з чим суд не розглядає питання правомірності спірного наказу, з огляду на передчасність позовних вимог позивача, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача у зв`язку з прийняттям цього наказу. 
Суд першої інстанції також вказав на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.
Суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не надано доказів того, що її чоловік до військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, а також не надано доказів того, що позивачка взагалі зверталася до відповідача із заявою про виплату їй грошового забезпечення її чоловіка на підставі Порядку №884.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на безпідставні висновки суду першої інстанції щодо неналежного способу захисту права, оскільки заявлений позов направлений на захист прав члена сім`ї військовослужбовця, який безвісно зник. Позивачка вважає, що відповідачем не встановлено та не підтверджено належними доказами факт самовільного залишення її чоловіком військової частини.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 .
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_1 .
07.11.2025 року ОСОБА_1 зверталась до військової прокуратури Дніпровського гарнізону із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом можливого кримінального правопорушення пов`язаного зі зникненням ОСОБА_2 , при виконанні службових обов`язків і можливого неправомірної кваліфікації його дій як самовільне залишення частини.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 21.11.2025 року №201/14466/25 задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважених осіб Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 від 07.11.2025 року.
Вважаючи те, що відповідачем протиправно припинено виплату грошового забезпечення її чоловіку, позивачка звернулася з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивачки про наявність у неї права на звернення з цим позовом до суду, оскільки цей позов, насамперед, пов`язаний із захистом прав не самого військовослужбовця, а членів сім`ї військовослужбовця, які, у визначених законом випадках, мають право на виплату грошового забезпечення військовослужбовця.
В той же час, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2025 року №326 вважається таким, що вибув, у зв`язку з самовільним залишенням частини солдат ОСОБА_2 та призупинено усі виплати, вважати таким, що самовільно залишив частину з 05.11.2025 року, виключено з котлового забезпечення частини з 06.11.2025 року. Підстава: рапорт тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_7 штурмового батальйону л-та ОСОБА_4 від 05.11.2025 року вх.№35434 від 05.11.2025 року.
Частиною 1 статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260.
Згідно п.15 розділу І цього Порядку військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
За приписами розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували).
Отже, факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є підставою для припинення виплати грошового забезпечення.
У спірному випадку такий факт підтверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2025 року №326 та фактичино не заперечується і самою позивачкою, яка у поданій до суду апеляційної інстанції заяви від 15.05.2026 повідомила, що військовослужбовець ОСОБА_2 з 03.05.2026 перебуває в одному з резервних батальйонів Запорізької області з відновлення військовослужбовців після самовільного залишення військової частини (СЗЧ) та проходить процедуру відновлення на військовій службі, у зв`язку з чим вказала на відсутність подальшого предмета спору щодо заявлених вимог стосовно статусу військовослужбовця та пов`язаних із цим виплат.
Отже, за таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність у відповідача підстав для припинення військовослужбовцю ОСОБА_2 виплату грошового забезпечення за вказаний у позові період.
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи те, що судом першої інстанції по суті правильно вирішено справу та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року у справі №160/34982/25 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 23.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров