ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Львів
30 червня 2026 року	справа № 380/22412/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,–
У С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач), у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить:
- стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану державі на загальну суму 55 214,56 грн на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з витягу з донесення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування від 25.06.2025 № 27/1611(гриф) стало відомо, що 22.06.2025 о 20:15 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив бойову позицію ВП «МАДРИД» зі зброєю.
За результатами службового розслідування факт завдання матеріальних збитків державі винними діями солдата ОСОБА_2 , а саме, надмірної виплати йому грошового забезпечення та інших видів винагород за період з 22.06.2025 - 30.06.2025 (за 9 днів) на загальну суму 9118,46 грн, підтвердився.
За результатами службового розслідування факт вчинення протиправних дій солдатом ОСОБА_3 , що виражаються у самовільному залишенні місця служби 22.06.2025 на ВП «МАДРИД» в районі населеного пункту Вовчанськ, Харківської області, разом з ввіреними йому зброєю та боєприпасами, що обліковується за НОМЕР_3 прикордонним загоном, підтвердився. 
Внаслідок злочинних (протиправних) дій солдата ОСОБА_4 , державі було завдано матеріальну шкоду у сумі 4609,61 (чотири тисячі шістсот дев`ять грн. 61 коп.), яка підлягає відшкодуванню в десятикратному розмірі 46 096,10 (сорок шість тисяч дев`яносто шість грн. 10 коп.).
Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 08.12.2025 № 6703-АГ притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності солдата ОСОБА_4 за завдану державі в особі НОМЕР_3 прикордонного загону шкоду на загальну суму 4609 грн. 61 коп., яка підлягає відшкодуванню в десятикратному розмірі 46 096,10 (сорок шість тисяч дев`яносто шість грн. 10 коп.).
На підставі вище викладеного, 08.12.2025 військова частина НОМЕР_2 направила листи до відповідача про необхідність добровільного відшкодування матеріальної шкоди завданої державі. Станом на момент подання позову відповіді від військовослужбовця на адресу військової частини НОМЕР_2 не надходила. Станом на момент подання позову місцезнаходження ОСОБА_4 невідоме, до військової частини НОМЕР_2 останній не повернувся.
Ухвалою судді від 17.11.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 05.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі; заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення з цим позовом до суду задоволено; причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом визнано поважними та поновлено строк звернення до суду.
Ухвалою суду від 07.05.2026 прийнято до розгляду заяву Військової частини НОМЕР_1 про збільшення розміру позовних вимог від 20.01.2026.
Відповідач відзиву на позов у встановлений строк не подав. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).
З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 03.09.2022 № 45-ОС, солдата ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу військової частини НОМЕР_2 на усі види забезпечення. 
З витягу з донесення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування від 25.06.2025 № 27/1611(гриф) стало відомо, що 22.06.2025 о 20:15 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив бойову позицію ВП «МАДРИД» зі зброєю. 
За результатами службового розслідування від 02.08.2023 факт дизертирства зі зброєю, а саме самовільне залишення ВП «МАДРИД» ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Вовчанськ, Харківської області солдатом ОСОБА_1 в умовах воєнного стану вважати таким, що знайшов своє підтвердження відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. Матеріали службового розслідування направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві та проінформувати ВВБ по 1 прикордонному загону ГВЗВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Харківську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону. 
На підставі зазначеного вище, наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 25.06.2025 № 711-ОС, інспектора прикордонної служби 2 категорії – гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_2 , знято з усіх видів забезпечення, з 22.06.2025. 
Відповідно до підпункту 8 пункту 127 Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 02.07.2025 № 738-ОС, солдата ОСОБА_2 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону з 22.06.2025. 
На підставі наказу НОМЕР_3 прикордонного загону від 11.09.2025 № 4989-АГ «Про призначення службового розслідування», проведено службове розслідування за фактом з`ясування причин та обставин надмірно виплаченого грошового забезпечення інспектору прикордонної служби 2 категорії – гранатометнику другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування солдату ОСОБА_5 . 
За результатами службового розслідування факт завдання матеріальних збитків державі винними діями солдата ОСОБА_2 , а саме, надмірної виплати йому грошового забезпечення та інших видів винагород за період з 22.06.2025 - 30.06.2025 (за 9 днів) на загальну суму 9118,46 грн, підтвердився. 
Наказом НОМЕР_3 прикордонного загону від 10.10.2025 № 5558-АГ (зі змінами наказ начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 23.10.2025 № 5851-АГ) у зв`язку із порушенням вимог статей 11, 16, розділу 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилося в надмірно виплаченому грошовому забезпеченні солдату ОСОБА_1 за період з 22.06.2025 – 30.06.2025 (9 днів) у загальній сумі 9118,46 грн. та призвело до завдання матеріальної шкоди в особі НОМЕР_3 прикордонного загону та, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», солдата ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності на загальну суму шкоди заподіяної державі в розмірі 9118,46 грн. (дев`ять тисяч сто вісімнадцять гривень сорок шість копійок)». 
15.10.2025 військова частина НОМЕР_2 направила лист до відповідача про необхідність добровільного відшкодування матеріальної шкоди завданої державі. Станом на момент подання позову відповідm від військовослужбовця на адресу військової частини НОМЕР_2 не надходила.
Відповідно до наказу НОМЕР_3 прикордонного загону від 14 листопада 2025 року №6231-АГ «Про призначення службового розслідування», проведено службове розслідування по факту втрати майна номенклатури відділу ракетно-артилерійського озброєння інспектором прикордонної служби 2 категорії – гранатометником другого відділення інспекторів другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування солдатом ОСОБА_6 . 
За результатами службового розслідування факт вчинення протиправних дій солдатом ОСОБА_3 , що виражаються у самовільному залишенні місця служби 22.06.2025 на ВП «МАДРИД» в районі населеного пункту Вовчанськ, Харківської області, разом з ввіреними йому зброєю та боєприпасами, що обліковується за НОМЕР_3 прикордонним загоном, підтвердився. 
Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 08.12.2025 № 6703-АГ притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності солдата ОСОБА_4 за завдану державі в особі НОМЕР_3 прикордонного загону шкоду на загальну суму 4609 грн. 61 коп., яка підлягає відшкодуванню в десятикратному розмірі 46 096,10 (сорок шість тисяч дев`яносто шість грн. 10 коп.). 
На підставі вище викладеного, 08.12.2025 військова частина НОМЕР_2 направила листи до відповідача про необхідність добровільного відшкодування матеріальної шкоди завданої державі. Станом на момент подання позову відповідm від військовослужбовця на адресу військової частини НОМЕР_2 не надходила. 
Станом на момент подання позову місцезнаходження ОСОБА_4 невідоме, до військової частини НОМЕР_2 останній не повернувся.
Вказане зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.
Змістом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, є стягнення шкоди з військовослужбовця.
До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут внутрішньої служби).
Відповідно до Вступної частини Статуту внутрішньої служби цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Статтею 27 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягуються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до преамбули Закону України від 3 жовтня 2019 року № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-ІХ) цей Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частиною першою статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Частинами першою та третьою статті 6 Закону №160-ІХ передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення позивача до суду із позовом про відшкодування відповідачем заподіяної шкоди було отримання ним надмірного грошового забезпечення за період самовільного залишення ним розташування військової частини та самовільне залишення місця служби 22.06.2025 на ВП «МАДРИД» в районі населеного пункту Вовчанськ, Харківської області, разом з ввіреними відповідачу зброєю та боєприпасами.
Відповідно до абзаців 1-4 частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу постановлено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерства юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до пунктів 144-1 – 144-2 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
З огляду на викладені норми права слідує, що з дня самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби такому військовослужбовцю призупиняється виплата грошового забезпечення, про що видається відповідний наказ.
Як вбачається із матеріалів справи, за результатами службового розслідування від 02.08.2023 факт дизертирства зі зброєю, а саме самовільне залишення ВП «МАДРИД» 22.06.2025 в районі населеного пункту Вовчанськ, Харківської області солдатом солдатом ОСОБА_1 в умовах воєнного стану вважати таким, що знайшов своє підтвердження відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. Матеріали службового розслідування направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві та проінформувати ВВБ по 1 прикордонному загону ГВЗВВБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Харківську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону. 
На підставі зазначеного вище, наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 25.06.2025 № 711-ОС, інспектора прикордонної служби 2 категорії – гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_2 , знято з усіх видів забезпечення, з 22.06.2025. 
Наказом НОМЕР_3 прикордонного загону від 10.10.2025 № 5558-АГ (зі змінами наказ начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 23.10.2025 № 5851-АГ) у зв`язку із порушенням вимог статей 11, 16, розділу 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилося в надмірно виплаченому грошовому забезпеченні солдату ОСОБА_1 за період з 22.06.2025 – 30.06.2025 (9 днів) у загальній сумі 9118,46 грн. та призвело до завдання матеріальної шкоди в особі НОМЕР_3 прикордонного загону та, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», солдата ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності на загальну суму шкоди заподіяної державі в розмірі 9118,46 грн. (дев`ять тисяч сто вісімнадцять гривень сорок шість копійок)». 
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів у тому числі у вигляді заробітної плати не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.
Так, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
Судом вже встановлено, що у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, встановленого за результатами службового розслідування від 02.08.2023 факт дизертирства зі зброєю, а саме самовільне залишення ВП «МАДРИД» 22.06.2025 в районі населеного пункту Вовчанськ, Харківської області солдатом ОСОБА_1 в умовах воєнного стану вважати таким, що знайшов своє підтвердження відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. 
На підставі зазначеного вище, наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 25.06.2025 № 711-ОС, інспектора прикордонної служби 2 категорії – гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_2 , знято з усіх видів забезпечення, з 22.06.2025. 
Вказані факти відповідачем не спростовувались, відповідний наказ начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 25.06.2025 № 711-ОС, яким встановлено факт самовільного залишення частини, є чинним, в адміністративному або судовому порядку не оскаржувався.
Враховуючи викладене, суд констатує недобросовісність у діях відповідача, яка проявилась у отриманні грошового забезпечення під час самовільного залишення місця проходження служби, тому такі надмірно отримані грошові кошти підлягають поверненню позивачу як безпідставно набуті.
На адресу відповідача направлявся лист військової частини від 15.10.2025 № 10/18012-25-вих, у якому повідомлялось про необхідність повернення надмірно отриманих коштів.
Докази добровільного повернення відповідачем надмірно виплаченого грошового забезпечення у матеріалах справи відсутні.
Отже, на підставі викладеного суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення надмірно виплаченого грошового забезпечення у сумі 9118, 46 грн є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача підвищеної матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну втратою зброї та боєприпасів, суд додатково зазначає таке.
Статтею 6 Закону №160-ІХ передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку (частина друга).
Особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 10 Закону №160-ІХ: « 1. Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
2. Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
3. Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
4. Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
5. У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.»
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Суд зазначає, що згідно з нормами Закону №160-IX відшкодування шкоди здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини до винної особи, зокрема, у таких випадках:
- у разі завдання шкоди військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ними зборів – якщо така особа відмовилася від добровільного відшкодування шкоди (частина 3 статті 10 Закону №160-IX),
- у разі відшкодування посадовою особою шкоди, завданої у зв`язку з виплатою незаконно звільненому чи переміщеному військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, – якщо посадова особа, винна у незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, відмовилася від добровільного відшкодування такої шкоди (частина 2 статті 6, частина 4 статті 10 Закону №160-IX),
- у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності – шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні (частина 5 статті 10 Закону №160-ІХ),
- у разі звільнення військовослужбовця з військової служби – якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності не було прийнято до його звільнення і він відмовився від добровільного відшкодування шкоди (частина 1 статті 12 Закону №160-ІХ).
У вказаній справі вказаних випадків судом не встановлено. 
Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 08.12.2025 № 6703-АГ притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності солдата ОСОБА_2 за завдану державі в особі НОМЕР_3 прикордонного загону шкоду на загальну суму 4609 грн. 61 коп., яка підлягає відшкодуванню в десятикратному розмірі 46 096,10 (сорок шість тисяч дев`яносто шість грн. 10 коп.). 
При цьому позивач не надав суду доказів того, що позивач був звільнений з військової служби, при цьому був ознайомлений із наказом від 08.12.2025 № 6703-АГ та відмовився від добровільного відшкодування шкоди, завданої з його вини, що згідно зі статтею 12 Закону №160-ІХ давало б військовій частині право на звернення з позовом про відшкодування шкоди у судовому порядку.
Суд вважає, що оскільки як вказує сам позивач, за результатами службового розслідування від 02.08.2023 факт дизертирства зі зброєю, а саме самовільне залишення ВП «МАДРИД» ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Вовчанськ, Харківської області солдатом ОСОБА_1 в умовах воєнного стану вважати таким, що знайшов своє підтвердження відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, матеріали службового розслідування направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві, то відшкодування шкоди має здійснюватися шляхом пред`явлення військовою частиною цивільного позову в кримінальному провадженні, як це передбачено частиною 5 статті 10 Закону №160-ІХ.
З огляду на статус відповідача як військовослужбовця, а також обставини проходження ним військової служби та вчинення протиправної поведінки, яка призвела до заподіяння шкоди, суд вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з цим адміністративним позовом, за відсутності підстав, передбачених частиною 1 статті 12 Закону №160-ІХ, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у сумі 4609,61, яка підлягає відшкодуванню в десятикратному розмірі 46 096,10 грн, потрібно відмовити.
Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов потрібно задовольнити частково.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки, позивач не надав доказів понесення таких судових витрат, суд не має підстав вирішувати питання про їх розподіл.
Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті кошти у вигляді надмірно виплаченого грошового забезпечення за період з 22.06.2025 по 30.06.2025 у розмірі 9118,46 грн (дев`ять тисяч сто вісімнадцять гривень 46 коп).
3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ). 
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; паспорт № НОМЕР_5 від 04.12.2017).

Повне рішення суду складено 30.06.2026.

  Суддя	  Кондратюк Юлія Степанівна