ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/49719/24
адміністративне провадження № К/990/27442/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів - Жука А.В., 
Загороднюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 (головуючий суддя - Кобаль М.І., судді - Бужак Н.П., Черпак Ю.К.)
у справі № 320/49719/24
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

Обставини справи 
1. 28.10.2024 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив зобов`язати керівництво Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 01.08.2023 по 06.09.2023. 
2. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надану позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання уточненої позовної заяви (два примірника), з урахуванням вказаних судом зауважень; надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.
3. Супровідним листом позивачем на виконання вимог ухвали від 04.11.2024 надіслано до суду першої інстанції уточнену позовну заяву та заяву про поновлення строку звернення до суду. 
4. В уточненій позовній заяві позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 № 232 від 08.09.2023 про зняття зі всіх видів забезпечення майора Збройних Сил України ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 № 1293 від 20.09.2023 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини майором Збройних Сил України ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 647 від 28.09.2023, відповідно до якого майора Збройних Сил України ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України;
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 № 254 від 29.09.2023 про звільнення з займаної посади майора Збройних Сил України ОСОБА_1 ;
- поновити майора Збройних Сил України ОСОБА_1 на займаній посаді у військовій службі або на рівнозначній посаді;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити майору Збройних Сил України ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період з 01.08.2023 по теперішній час;
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 № 469 від 05.10.2023 по факту завершення службового розслідування самовільного залишення військової частини майором Збройних Сил України ОСОБА_1 .
5. Дослідивши надані позивачем документи, Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 06.12.2024 продовжив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви на десять календарних днів з дня вручення копії ухвали суду, шляхом надання копії усіх заповнених сторінок паспорту громадянина України - ОСОБА_1 ; надання оригіналу платіжного документа про сплату судового збору у розмірі 2422, 40 грн.; надання доказів, які підтверджують факт отримання позивачем спірних наказів саме 16.04.2024; надання пояснення щодо наявності поважних обставин, які унеможливили звернення позивача до суду з позовною заявою у період з 17.04.2024 по 27.10.2024, пояснення щодо наявності поважних причин, які унеможливили його звернення до суду з позовною заявою у період з вересня 2023 року по 17.04.2024, та докази на підтвердження таких пояснень.
6. 14.12.2024 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. До указаної заяви позивачем, серед іншого, долучено докази, які, на його думку, є підтвердженням поважності причин пропуску строку звернення до суду. 
7. Досліджуючи докази, надані позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем документи підтверджують факт лікування позивача у період з 14.08.2024 по 16.08.2024 та 19.09.2024. Проте, як зауважив суд першої інстанції, позивачем не надано доказів на підтвердження неможливості звернення до суду з позовною заявою у період з 17.04.2024 (наступний день після отримання спірних наказів, як на те указував позивач) по 13.08.2024, з 17.08.2024 по 18.09.2024 та з 20.09.2024 по 27.10.2024. Указане стало підставою для висновку суду першої інстанції про непідтвердження позивачем наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою. 
8. У зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.01.2025 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачу. 
9. Шостий апеляційний адміністративний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, ненаведення поважних причин пропуску такого та постановою від 07.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 - без змін. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
10. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, позивачем подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, скаржник просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. 
11. У доводах касаційної скарги позивач указує на помилковість позиції апеляційного суду щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення позивача до суду з цим позовом. Позивач зауважує, що матеріали справи містять достатні докази, які підтверджують погіршення стану здоров`я позивача та необхідність лікування, що призвело до пропуску строку звернення до суду з поважних причин, який пропущено не через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, а через обставини, які були об`єктивно непереборними та не залежали від волевиявлення позивача, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. 
Позиція інших учасників справи
12. У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить відмовити позивачу у задоволенні касаційної скарги, рішення судів попередніх інстанцій - залишити без змін. 
Рух касаційної скарги
13. Ухвалою Верховного Суду від 15.07.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
14. Ухвалою Верховного Суду від 09.06.2026 адміністративну справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження. 
Оцінка Верховного Суду 
15. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.
16. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
17. Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
18. Частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
19. Строки звернення до адміністративного суду унормовано статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. 
20. Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
21. Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
22. Відповідно до частини першої статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
23. За змістом частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
24. Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.
25. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
26. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
27. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неповажність причин пропуску строку звернення позивача до суду, оскільки вважали, що надані позивачем докази підтверджують факт лікування позивача лише у період з 14.08.2024 по 16.08.202 та 19.09.2024, проте, за висновками судів попередніх інстанцій, позивач не був позбавлений можливості подати позов до суду в межах строків, установлених чинним законодавством України, а саме: у період з 17.04.2024 по 13.08.2024, з 17.08.2024 по 18.09.2024 та з 20.09.2024 по 09.10.2024, з 16.10.2024 по 27.10.2024.
28. На противагу таким висновкам позивач зауважує, що він за станом здоров`я, що підтверджено медичними документами, що містяться у матеріалах справи, не мав об`єктивної можливості звернутися до суду з цим позовом в межах строку, установленого процесуальним законом. 
29. Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним в касаційній скарзі, про наявність обставин, які унеможливили подання позову в передбачений законодавством строк, Верховний Суд зазначає таке.
30. З матеріалів справи установлено, що судами попередніх інстанцій при вирішенні цієї справи оцінювалися докази, надані позивачем на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, а саме: 
- довідки лабораторії клінічної аудіології і вестибулології Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної Академії медичних наук України» про огляд позивача 31.07.2023, 02.08.2023, 15.12.2023,
- виписка відділу мікрохірургії вуха та отонейрохірургії Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної Академії медичних наук України» про результати проходження позивачем 18.12.2023 електроністагмограми;
- виписка відділу мікрохірургії вуха та отонейрохірургії Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної Академії медичних наук України» про результати проходження позивачем 02.02.2024 вестибулометрії;
- заключення психолога за результатами експериментально-психологічного дослідження № 947 від 05.06.2023;
- виписка Військової частини НОМЕР_2 із медичної карти стаціонарного хворого № 82 про перебування позивача на лікуванні у 1 терапевтичному відділені у період з 12.07.2023 по 04.08.2023;
- довідка Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» про обстеження позивача 19.09.2024;
- виписка Комунального некомерційного підприємства «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» з медичної карти стаціонарного хворого № 4103783 про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 14.08.2024 по 16.08.2024.
31. Такі докази, за висновкам судів попередніх інстанцій, підтверджують факт лікування позивача лише у період з 14.08.2024 по 16.08.202 та 19.09.2024. 
32. Аналіз змісту судових рішень дає підстави вважати, що фактично, надаючи оцінку доводам та доказам, наданими позивачем на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, суди обмежились лише критерієм перебування/неперебування позивача на стаціонарному лікуванні. 
33. Водночас на переконання Верховного Суду, ключовим при вирішенні питання поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду є не лише дослідження питання перебування чи неперебування позивача на стаціонарному лікуванні, а об`єктивна можливість позивача реалізувати право на звернення до суду з цим позовом. 
34. Тобто у межах розгляду цієї справи належить враховувати не лише період непрацездатності позивача, а оцінювати всі надані позивачем докази у сукупності (направлення на стаціонарне лікування, виписки із медичної карти стаціонарного хворого, довідки про стан здоров`я та наявні діагнози та ін.). 
35. Проте, як установлено Верховним Судом, суди першої та апеляційної інстанцій не здійснили сукупний аналіз наданих позивачем доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, а обмежились лише дослідженням доказів, у яких зазначено про період перебування позивача на лікуванні.
36. Верховний Суд додатково зазначає, що суд касаційної інстанції не оцінює причини пропуску строку звернення до суду, проте дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не повною мірою дослідили докази, надані позивачем на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом у проміжок часу, коли позивач не перебував на стаціонарному лікуванні. 
37. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги щодо порушення судами норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду рішень судів першої і апеляційної інстанцій.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
38. Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
39. З огляду на приписи означеної норми, касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з підстав неправильного застосування норм процесуального права, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
2. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі № 320/49719/24 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції - Київського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді А.В. Жук 
А.Г. Загороднюк