Є.у.н.с.512/503/25
Провадження №1-кп/512/15/26
"17" березня 2026 р.

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року Савранський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
секретаря – ОСОБА_2 ,
за участю 
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого   –  ОСОБА_4 ,
захисників обвинуваченого – адвокатів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які приймали участь в судовому засіданні дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку Easycon;
потерпілого  – ОСОБА_7 ,
представника потерпілого – адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Саврань, Подільського району, Одеської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.12.2024р. за №12024167180000188, по обвинуваченню 
  	ОСОБА_9 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  уродженця смт.Криве Озеро, Кривоозерського району, Миколаївської області, громадянина України, з базовою загальною середньою  освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, перебуваючого на військовому обліку в  ІНФОРМАЦІЯ_2 з 31.08.1998р., зареєстрованого і проживаючого за адресою  АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України визнається таким, що не має судимості,   у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, 	

ВСТАНОВИВ:

28.12.2024р. о 18год. 15хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на проїжджій частині напроти домогосподарства по АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , – мешканця селищя Саврань, який рухався на велосипеді по цій же вулиці в зустрічному напрямку та світив ліхтарем на проїжджу частину, де у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_7 виник злочинний умисел на нанесення йому тілесних ушкоджень.
Після цього, без перерви у часі ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зупинив ОСОБА_7 , який рухався на велосипеді, і висловивши останньому незадоволення, вказавши, що він світить йому в очі ліхтарем, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_7 , від якого той упав на проїжджу частину та між ними зав`язалась боротьба. В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 піднялись на ноги та, тримаючи один одного за одяг, стали штовхатися поки не впали на проїжджу частину, де ОСОБА_4 , перебуваючи в положенні лежачи, наніс кулаком в область голови ОСОБА_7 невизначену кількість ударів, але не менше п`яти, після чого він підвівся на ноги, а ОСОБА_7 залишився сидіти на проїжджій частині, і в цей час ОСОБА_4 наніс йому один удар ногою в область обличчя, тим самим спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді горизонтальної рани в область правої скроневої ділянки, синця фіолетового кольору круглої форми розміром 3,5х3,5см в лівій тім`яній ділянці голови, синця фіолетового кольору неправильної овальної форми розміром 4,0х3,5см в лівій підочній ділянці голови, забитої рани з нерівними краями наповненої вмістом білого кольору розміром 0,8х2,0см на слизовій оболонці верхньої губи зліва, переломів кісток вилиці на нижньої щелепи, які згідно з п.п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.01.1995р. №6, не являються небезпечними для життя в момент їх спричинення, а при звичайному перебігу викликають розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день) та за цим критерієм відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Враховуючи наведене, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме: у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 30.04.2025р.. 
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.
У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 подав до суду цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди в сумі 39665,40грн. та моральної шкоди в сумі 300000грн. (а.с.19-23, 24-43). Майнову шкоду обґрунтовує тим, що у наслідок неправомірних дій  ОСОБА_4 йому нанесені тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, внаслідок чого він знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Савранська лікарня» Савранської селищної ради з 30.12.2024р. по 14.01.2025р., де проходив медичне обстеження та лікування, після чого його було направлено та госпіталізовано до КНП «Міська клінічна лікарня №11 Одеської міської ради до відділення щелепово-лицьової хірургії, де 17.01.2025р. йому було проведено оперативне лікування за діагнозом перелом кісток вилиці та верхньої щелепи, а 27.01.2025р. він був виписаний. Потерпілий ОСОБА_7 вказує, що за проведену 17.01.2025р. операцію у зв`язку із переломом кісток вилиці та верхньої щелепи, встановлення титанової мікропластини та імплантантів ним було сплачено 25000грн., на поїздки до медичних закладів було витрачено 2740грн., а на придбання ліків та пройдених медичних обстежень – 11925,40грн., які підтверджені відповідними чеками та призначеннями лікарів (а.с.37-43), що разом складає 39665,40грн.. Крім того, умисними діями  ОСОБА_4 , що спричинили йому тілесне ушкодження середньої тяжкості, йому було завдано тяжких душевних страждань, які тривають і досі, які призвели до позбавлення можливостей реалізації його звичок і бажань, деякі з яких він вже ніколи не зможе відновити, з огляду на що він оцінює спричинену моральну шкоду в розмірі 300000грн.. В подальшому, а саме 01.10.2025р., потерпілий просив долучити до матеріалів цивільного позову ще чеки на придбання ліків на загальну суму 2262,13грн. (а.с.58, 59 – 59-зворот), а також квитанцію до прибуткового касового ордера №51 від 28.04.2025р. на суму 8000грн., видану адвокатом ОСОБА_8 , за захист його інтересів на досудовому слідстві у СВ ВП №1 Подільського РУП (а.с.70). Вказану матеріальну та моральну шкоду потерпілий  ОСОБА_7 просить стягнути з обвинуваченого  ОСОБА_4 на його користь. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, підтвердив всі обставини вчинення ним вказаного кримінального правопорушення та дав пояснення, аналогічні до фабули обвинувачення; цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 визнав частково, а саме: в частині спричинення матеріальної шкоди, яка підтверджена документально, в частині відшкодування моральної шкоди позов не визнав. 
У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений кається, попросив у потерпілого ОСОБА_7 вибачення та запевнив суд, що в подальшому не вчинятиме правопорушень, а також попросив суд не досліджувати матеріали кримінального провадження, так як повністю визнає свою винуватість. 
Потерпілий ОСОБА_7 та його представник – адвокат  ОСОБА_8 також визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, цивільний позов підтримали, просили його задовольнити. Щодо міри покарання обвинуваченому потерпілий вважає за можливе призначити йому покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, щоб він мав можливість відшкодовувати йому завдану шкоду. 
Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, тому учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, у зв`язку з чим суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та провів судовий розгляд кримінального провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України. 
Крім визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, його вина також повністю підтверджується показаннями допитаних за клопотанням представника потерпілого в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..
Так, свідок ОСОБА_10 пояснив, що 28.12.2024р. увечері він йшов з ОСОБА_11 по дорозі в напрямку з с.Осички до с-ща Саврань, позаду них йшов ОСОБА_4 .. Невдовзі вони почули крик позаду, а коли повернулися на крик, то побачили, що ОСОБА_4 і ОСОБА_7 лежали на землі та штовхали один одного, тому вони підбігли до них і почали розбороняти. Коли вони їх розборонили, то ОСОБА_12 вирвався і ще раз вдарив ОСОБА_7 по голові. Особисто ані він, ані ОСОБА_11   ОСОБА_7 не били, удари йому не наносили. 
Аналогічні показання в судовому засіданні дав свідок ОСОБА_11 .. 
Враховуючи наведене, суд вважає, що докази, які зібрані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, є належними, допустимими і достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.
Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, встановлених ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
З огляду на зазначене, при призначенні міри покарання для обвинуваченого суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке в силу ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином, всі обставини кримінального провадження, а також дані про особу обвинуваченого, який зареєстрований і проживає в с.Дубинове, Подільського району, Одеської області (а.с.84-зворот, 86); одружений, на утриманні має неповнолітню дитину (а.с.89); за місцем проживання характеризується посередньо, за характером стриманий, зауваження сприймає спокійно, реагує на них адекватно (а.с.85); утримує себе та свою сім`ю за рахунок тимчасових заробітків та домашнього підсобного господарства; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Савранська лікарня» Савранської селищної ради Одеської області не перебуває (а.с.88), відповідно до ст.89 КК України визнається таким, що не має судимості (а.с.91-92); визнає свою винуватість, кається у вчиненому та виражає готовність підлягати кримінальній відповідальності. Також, суд враховує надану Подільським РС №5 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області досудову доповідь про обвинуваченого, що характеризує його особу, у підготовці якої обвинувачений брав участь та надавав необхідну інформацію, згідно якої оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення – висока, що може становити небезпеку для суспільства, проте, у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти на нього обов`язки відповідно до п.п.1, 2 ч.1, ч.3 ст.76 КК України (а.с.54 – 57). 
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно з п.1 ч.1 та ч.2 ст.66 КК України, суд відносить визнання ним своєї винуватості та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, що передбачені ч.1 ст.67 КК України, суд відносить: вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння (п.13 цієї частини) та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку (п.6 цієї частини).
З огляду на зазначене, а також приймаючи до уваги позицію потерпілого та його представника щодо міри покарання обвинуваченому, які не наполягали в ізоляції обвинуваченого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч.1 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1, п.2 ч.3 ст.76 цього Кодексу, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме загальним засадам призначення покарання, є справедливим та домірним вчиненому кримінальному правопорушенню.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, встановлених ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч.1 ст.1177 ЦК України).
Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні встановлено ч.1 ст.129 КПК України, згідно якої, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Так, на підтвердження майнової шкоди, спричиненої неправомірними діями  ОСОБА_4 , потерпілий  ОСОБА_7 надав до суду наступні докази: виписку Багатопрофільного відділення (неврологія) КНП «Савранська лікарня» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2917/355 із відповідним діагнозом та призначенням лікування, а також інші медичні документи, що підтверджують його діагноз, пройдені ним медичні обстеження та придбання призначених ліків, які підтверджені відповідними чеками на загальну суму 11925,40грн. (а.с.41 – 43) та чеками на загальну суму 2495,23грн. (а.с.59 – 59-зворот), а всього 14420,63грн.. Також, в матеріалах справи наявна квитанція до прибуткового касового ордера №51 від 28.04.2025р. на суму 8000грн., видана представником потерпілого – адвокатом ОСОБА_8 , за захист його інтересів на досудовому слідстві (а.с.70). Таким чином, потерпілим доведено належними відповідними доказами завдану йому майнову шкоду на загальну суму 14420,63грн. + 8000грн. = 22420,63грн., яку слід стягнути з обвинуваченого на його користь. 
Інші витрати, на які послався потерпілий, а саме: 25000грн., які він сплатив за проведену 17.01.2025р. у відділенні щелепово-лицьової хірургії КНП «Міська клінічна лікарня №11» операцію у зв`язку із переломом кісток вилиці та верхньої щелепи, та 2740грн., які потерпілий витратив на поїздки до медичних закладів, в супереч вимог ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, не підтверджені жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а відтак вони не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується ч.3 ст.23 ЦК України, згідно якої якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц від 15.12.2020р. суд зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд прийняв до уваги обставини, на які послався потерпілий, зокрема, на те, що він переніс надзвичайний фізичний біль, зусилля, у тому числі й матеріальні, які необхідні для відновлення попереднього стану його здоров`я, глибину його моральних страждань, які тривають й досі, та які призвели до позбавлення можливостей реалізації його звичок і бажань. 
Між тим, суд вважає, що заявлена до відшкодування сума моральної шкоди є занадто великою. Справедливою сумою відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди, яка є більш ніж достатньою для розумного задоволення його потреб і не призведе до безпідставного збагачення, суд вважає 60000,00грн..
Процесуальні витрати, що передбачені ст.118 КПК України, у кримінальному провадженні – відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує за правилами ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження – не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.50, ч.ч.1, 2 ст.65, п.1 ч.1, ч.2 ст.66, п.п.6, 13 ч.1 ст.67, ч.1 ст.122 КК України, ст.ст.23, 1166, 1167 ЦК України, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.75 КК України  ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 та п.2) ч.3 ст.76 КК України зобов`язати  ОСОБА_4 :
– періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
– повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
– не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 – не застосовувався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , проживає за адресою АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , майнову шкоду в сумі 14420,63грн., витрати на правову допомогу в сумі 8000грн. та моральну шкоду в сумі 60000грн., а всього 82420,63грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста двадцять грн. шістдесят три коп.).
В іншій частині позову – відмовити.

Процесуальні витрати, що передбачені ст.118 КПК України, у кримінальному провадженні – відсутні.

Речовий доказ – відеодиск DVD-R із відеозаписом події, що відбулася 28.12.2024р., який зберігається в матеріалах кримінального провадження, – залишити в матеріалах кримінального провадження №12024167180000188 від 29.12.2024р. протягом усього часу його зберігання.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілим або його представником – у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ним в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду (65078, м.Одеса, вул.Івана та Юрія Лип, 24-а) шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору (ч.6 ст.376 КПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного 
суду Одеської області ОСОБА_1