П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/18180/24
Провадження № 22-ц/4815/760/26

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Тимощук О.Я.
Ухвалу суду першої інстанції 
постановлено: 6 січня 2026 року 
у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Ярославської Оксани Миколаївни і представника ОСОБА_2 – адвоката Шмайхеля Анатолія Казміровича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ярославської Оксани Миколаївни на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, 
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 13 400 євро та 12 600 доларів США.
Ухвалою Рівненського міського суду від 18 жовтня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Шмайхеля А.К. про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на квартиру   АДРЕСА_1 , огорожі, погребу літ. "пг/а1" у АДРЕСА_2 .
Заочним рішення Рівненського міського суду від 22 січня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15 травня 2010 року у розмірі 13 400 євро, 12 600 доларів США, а також 11 374 гривні судового збору за подання позовної заяви та 605, 60 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Ухвалою Рівненського міського суду від 26 січня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Ярославської О.М. про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду від 22 січня 2025 року залишено без розгляду.
У поданій через свого представника – адвоката Ярославську О.М. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що полягало у порушенні норм процесуального права і фактично невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, направивши справу для продовження розгляду судом першої інстанції.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про хибність висновків суду щодо наявності підстав для залишення заяви без розгляду, оскільки якщо учасник справи оформив заяву без дотримання вимог, передбачених ч.ч. 1-7 ст. 285 ЦПК України, до цієї заяви застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу. В інших випадках її положення до заяви про перегляд заочного рішення є незастосовними. Ухвалу про повернення такої заяви можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від заочного рішення відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
У разі, коли заява відповідає вимогам ч.ч. 1-7 ст. 285 ЦПК України, суд зобов`язаний прийняти до розгляду заяву про перегляд заочного рішення, а у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Між тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив із правил ст. 126 ЦПК України, за якими право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, суд не звернув увагу на те, що постановлена ухвала позбавляє відповідача права на апеляційний перегляд судового рішення.
Отже, за результатами належно оформленої заяви про перегляд заочного рішення суд, незалежно від пропуску строку на її подання, може постановити лише ухвалу про залишення цієї заяви без задоволення або скасувати заочне рішення, призначивши справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
Тому вважає помилково не застосованими судом норми ст.ст. 284-288 ЦПК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, рішення Європейського суду з прав людини від 04 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції".
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з такого.
Заочним рішення Рівненського міського суду від 22 січня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15 травня 2010 року у розмірі 13 400 євро, 12 600 доларів США, а також 11 374 гривні судового збору за подання позовної заяви та 605, 60 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Ухвалою Рівненського міського суду від 26 січня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Ярославської О.М. про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду від 22 січня 2025 року залишено без розгляду.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що право відповідача на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення підпадає під дію правил ч. 3 ст. 284 ЦПК України, адже іншого процесуальним законом не передбачено. Разом з тим заява про перегляд заочного рішення не містить клопотання про поновлення пропущеного строку на подання такої заяви, а окремого клопотання про поновлення пропущеного строку до заяви про перегляд заочного рішення також подано не було.
Оскільки заочне рішення ухвалене судом 22 січня 2025 року, а із заявою про перегляд заочного рішення заявник звернувся до суду лише 26 листопада 2025 року, тоді як клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд подано не було, тому відповідну заяву залишено без розгляду з огляду на сплив строку на подання заяви про перегляд заочного рішення без заявлення відповідного клопотання про поновлення цього процесуального строку.
З такими висновками погоджується і колегія суддів. 
Згідно зі ст.ст. 284, 286-287 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви.
Заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження.
У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:
1) залишити заяву без задоволення;
2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду цією постановою відступила від висновків, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, згідно з якими за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення, поданої з пропуском установленого процесуальним законом строку, суд першої інстанції може прийняти лише одне з передбачених у ч. 3 ст. 287 ЦПК України рішень, а саме залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
За цим висновком у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення без поважних причин суд повинен залишити її без задоволення, а у відповідача виникає право на апеляційне оскарження заочного рішення з моменту постановлення відповідної ухвали незалежно від того, коли він отримав заочне рішення та чи був обізнаний про заочний розгляд справи.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року, "у контексті сформованої Великою Палатою Верховного Суду практики щодо дій суду першої інстанції при розгляді заяв про перегляд заочного рішення, а також мотивів передачі справи №756/11081/20 на її розгляд основні питання, які постали перед Великою Палатою Верховного Суду, були такі:
- чи наділений повноваженнями суд першої інстанції за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення, поданої з пропуском строку та відсутніми поважними причинами для його поновлення, застосувати загальні положення статті 126 ЦПКта залишити таку заяву про перегляд заочного рішення без розгляду;
- чи за відсутності поважних причин для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення можливе лише одне з процесуальних рішень, перелічених у частині третій статті 287 ЦПК, а оцінка поважності причин пропуску відповідачем строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення вже надаватиметься судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на заочне рішення.
Такий підхід призводить до того, що відповідач отримує безумовне право на апеляційне оскарження заочного рішення навіть у разі, коли йому було достовірно відомо про таке рішення вже значний час, який може вимірюватися як роками, так і десятиріччями, що очевидно не узгоджується з принципом res judicata.
Підхід, який сформувався у практиці судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 214/5505/16, наразі нівелює значення процедури перегляду заочного рішення, яка розглядається відповідачем як формальність перед зверненням з апеляційною скаргою на заочне рішення, що призводить до неефективності цієї процедури та загалом не відповідає телеологічному тлумаченню норм, що регулюють заочний розгляд справи.
Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що відповідно до загальних положень Цивільного процесуального кодексу України  про наслідки пропуску процесуальних строків (ч. 2 ст. 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду формулює висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України, а не без задоволення.
Тим самим Велика Палата Верховного Суду повертається до такого варіанту тлумачення норм процесуального права, який послідовно використовувався судами з моменту запровадження інституту заочного розгляду справи, що є підставою для відступу від попереднього висновку.
З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою ст. 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення".
З огляду на наведене доводи апеляційної скарги до задоволення не підлягають, а тому з ними погодитися не можна.
Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права при її постановленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ярославської Оксани Миколаївни залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 26 травня 2026 року.

Головуючий:        С.В. Хилевич

Судді:         Н.М.Ковальчук

С.О.Гордійчук