ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/578/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О. 
за участі секретаря судового засідання Дробиш К.А., 
дослідивши матеріали справи
за позовом: Акціонерного товариства “Херсонгаз” (73036, м. Херсон, вул. Поповича, буд. 3)   
до відповідача: Головного управління Національної поліції в Херсонській області (73000, м. Херсон, вул. Лютеранська, буд. 4) 
про стягнення 44 131, 06 грн 
у відкритому судовому засіданні
представники сторін: 
від позивача: Гейко О.В. (брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);
від відповідача: Головко Н.В. (брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду). 

Судове засідання 27.04.2026 проведено в порядку ст. 197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

18.02.2025 Акціонерне товариство “Херсонгаз” (далі – АТ “Херсонгаз”, позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом, сформованим в системі “Електронний суд” (вх. № 597/25 від 18.02.2025), про стягнення з Головного управління Національної поліції в Херсонській області (далі – ГУНП в Херсонській області, відповідач) заборгованості за договором розподілу природного газу в сумі 29 348, 05 грн, індексу інфляції за весь час прострочення заборгованості у сумі 12 030, 74 грн та трьох процентів річних від простроченої суми в сумі 2752, 27 грн та покладення судових витрат на відповідача. 

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 задоволено клопотання відповідача, сформоване в системі “Електронний суд” 18.03.2025 (вх. № 8808/25 від 18.03.2025), про зупинення провадження у справі № 916/578/25 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/1162/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду; провадження у справі № 916/578/25 за позовом АТ “Херсонгаз” до відповідача ГУНП в Херсонській області про стягнення 44 131, 06 грн зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду справи № 908/1162/23, виготовлення та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.10.2025 поновлено провадження у справі № 916/578/25 за позовом АТ “Херсонгаз” до відповідача ГУНП в Херсонській області про стягнення 44 131, 06 грн; запропоновано сторонам надати пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 у строк до 07.11.2025. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.12.2025 клопотання Акціонерного товариства “Херсонгаз”, сформоване в системі “Електронний суд” 28.11.2025 (вх. № 38059/25 від 28.11.2025) про зупинення провадження у справі – задоволено; провадження у справі № 916/578/25 за позовом АТ “Херсонгаз” до відповідача ГУНП в Херсонській області про стягнення 44 131, 06 грн зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 280/5808/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого перегляду; запропоновано сторонам повідомити про усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.02.2026 поновлено провадження у справі № 916/578/25 за позовом АТ “Херсонгаз” до відповідача ГУНП в Херсонській області про стягнення 44 131, 06 грн; запропоновано сторонам надати обґрунтовані правові позиції (пояснення) по справі через систему “Електронний суд” не пізніше 02.03.2026. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2026 відкладено розгляд справи на 08.04.2026 о 14:15. 
У судовому засіданні 08.04.2026 оголошено перерву до 27.04.2026 о 15:00 у відповідності до ст. 216 ГПК України.
У судовому засіданні 27.04.2026 після дослідження доказів суд перейшов до стадії ухвалення рішення по справі, у зв`язку з чим оголосив перерву тривалістю п`ять хвилин. 
27.04.2026 після перерви судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 

Щодо строку розгляду справи. 
У відповідності до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті. 
Частиною 4 ст. 11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, зокрема: зупинення провадження у справі, необхідність реалізації права сторін на надання пояснень з урахуванням постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 та обґрунтованих правових позицій (пояснень) по справі, суд розглянув справу № 916/578/25 поза межами строку, встановленого ст. 248 ГПК України, у розумний строк згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача – АТ “Херсонгаз”.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.01.2022 між сторонами був укладений типовий договір розподілу природного газу № 1-10595Б на підставі заяви-приєднання, факт надання послуг позивачем за яким підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу в період з січня 2022 року по грудень 2022 року, в т.ч. актами коригування. 
За період з січня 2022 року по грудень 2022 року послуга розподілу надана на суму 55 667, 11 грн, однак оплату всупереч умов договору здійснено частково у розмірі 25 719, 06 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 29 348, 05 грн. 
Враховуючи прострочення відповідачем оплати наданих послуг, позивачем нараховано три відсотки річних в сумі 2752, 27 грн та індекс інфляції в сумі 12 030, 74 грн. 
Правову позицію позивач обґрунтовує приписами ст. ст. 15, 16, 526, 625, 901, 903 та ч. 1 ст. 193 ГК України. 
Позивач у додаткових поясненнях, сформованих в системі «Електронний суд» 11.11.2025 (вх. № 35938/25 від 12.11.2025), зазначив, що в межах даної справи розглядається питання стягнення основної заборгованості за період січень – грудень 2022 року та просив врахувати що у січні та у грудні відповідачем було проведено оплати 13073, 71 грн та 12 675,35 грн відповідно.
Звернув увагу, що у справі № 908/1162/23 та даній справі: різний суб`єктний склад, так, у справі № 908/1162/23 сторонами є (ТОВ "ВІМК" (код 42719687) та КНП "ТМО "БЛІМЛ ТА ШМД" ММР ЗО (код 05498720), а в даній справі, жоден з зазначених осіб, не є учасником справи; різний зміст правовідносин (права та обов`язки). Зміст правовідносин – це передбачена нормами права сукупність суб`єктивних прав та юридичних обов`язків суб`єктів правовідносин. Так, у справі №908/1162/23 відносини регулюються, в тому числі Законом України «Про ринок електричної енергії» та низкою нормативних актів НКРЕКП, зокрема Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), Кодексом систем розподілу (КСР) та Кодексом комерційного обліку, а в даній справі Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, Постановою «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу» та іншими нормативними актами, що регулюють розподіл природного газу; різний об`єкт (товар), - так, у справі №908/1162/23 товаром є спожитий обсяг електроенергії, а в даній справі послуга розподілу природного газу; різні періоди виникнення заборгованості, так, у справі №908/1162/23 – листопад-грудень 2022, а в даній справі січень-грудень 2022. Вважає, що за таких обставин, висновки щодо застосування норм Закону, викладених у постанові Верховним Судом в межах розгляду справи № 908/1162/23 не підлягають до застосування. 
Вказав, що відповідач мав виконувати свої зобов`язання, в тому числі припинити споживання газу, уникнувши нарахувань та сплати судового збору за вирішення спору в судовому порядку. 
У додаткових поясненнях, сформованих в системі «Електронний суд» 13.03.2026 (вх. № 9035/26 від 13.03.2026), та в додаткових поясненнях, сформованих в системі «Електронний суд» 07.04.2026 (вх. № 11942/26 від 07.04.2026) позивач вказав, що заборгованість відповідача за послуги розподілу природного газу у зв`язку з невиконанням взятих на себе договірних зобов`язань за 2022 рік становить 29 348, 05 грн; оплати часткові: 08.02.2022 – 13 043, 71 грн, 19.12.2022 – 12 675, 35 грн. За період березень -червень 2022 року було здійснено коригування у сумі 28224,09 грн (у міру надходження інформації про зруйнування пунктів Споживача). Постановою Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2025 у справі №908/1162/23 фактично ототожнено сам факт окупації території з підставою для автоматичного застосування обмежень, визначених статтями 13 та 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Водночас, законодавство (як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час постановлення ухвали від 05.11.2025 по справі №280/5808/23) в умовах воєнного стану передбачає обов`язкову наявність рішення Кабінету Міністрів України про поширення означених норм на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. Відтак, станом на теперішній час відсутня усталена правова позиція Верховного Суду щодо застосування положень статей 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, що виникли у зв`язку з тимчасовою окупацією окремих територій України після 24 лютого 2022 року. 
Зазначає, що нарахування послуги розподілу у грудні 2022 року на суму 5028,94 грн відбулися враховуючи період з 12.11.2022 (деокупації Херсонської області).

Доводи відповідача – ГУНП в Херсонській області. 
У відзиві, сформованому в системі «Електронний суд» 18.03.2025 (вх. № 8805/25 від 18.03.2025), відповідач просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог АТ «Херсонгаз». 
Вказує, що позивачем лише 30.03.2023 надіслано до ГУНП в Херсонській області акти наданих розрахунків за 2022 рік, рахунки на оплату наданих послуг з розподілу природного газу за 2022 рік та акти звіряння взаємних розрахунків за 2022 рік (претензія АТ «Херсонгаз» № 230306/1014/140 від 06.03.2023, отримано ГУНП 30.03.2023). Вважає, що позивачем не було виконано умови договору в частині своєчасної підготовки та наданні ГУНП в Херсонській області актів наданих розрахунків за 2022 рік, рахунків на оплату наданих послуг з розподілу природного газу за 2022 рік та актів звіряння взаємних розрахунків за 2022 рік. АТ «Херсонгаз» зволікало з наданням зазначених вище документів та тільки 30.03.2023 вони були отримані ГУНП в Херсонській області, що суперечить умовам та зобов`язанням заявника згідно умов договору. 
Оскільки зобов`язання за Типовим договором розподілу природного газу № 1- 10595Б від 20.01.2022 виникли у ГУНП в Херсонській області за доставку природного газу за 2022 рік – кошти на оплату послуг відповідно до цього договору були передбачені у кошторисі ГУНП в Херсонській області на 2022 рік. У кошторисах на 2023, 2024 та 2025 роки відповідно кошти на зазначені витрати передбачені не були.
Зазначає, що згідно заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу № 1-10595Б доставка природного газу здійснювалась до об`єктів ГУНП в Херсонській області розташованих за наступними адресами: м. Херсон, Бериславське шосе, 50, Херсонська область, сел. Білозерка, пров. Торговий, 11 та вул. Михайловського, 106, Херсонська область, сел. Велика Олександрівка, вул. Свободи, 159, Херсонська область, сел. Високопілля, вул. Банкова, 4, Херсонська область, сел. Каланчак, вул. Миру, 20, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Незалежності, 82, Херсонська область, сел. Чаплинка, вул. Грушевського, 46. Усі зазначені вище підрозділи ГУНП в Херсонській області обладнані вузлами комерційного обліку, які мають відповідні коди. 
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться(велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» адміністративні будівлі ГУНП в Херсонській області, розташовані у місті Херсоні, були тимчасово окуповані з 01.03.2022 року по 11.11.2022 рік, у селищі Білозерка з 10.03.2022 по 11.11.2022, у селищі Велика Олександрівка з 10.03.2022 по 09.11.2022, у селищі Високопілля з 10.03.2022 по 04.10.2022, у селищі Каланчак та місті Скадовськ по теперішній час вважаються окупованими.
Вказує, що 24.02.2022 підрозділи ГУНП залишили всі адміністративні приміщення на території Херсонської області. Тобто у період, за який заявник просить суд стягнути заборгованість за надані послуги ГУНП в Херсонській області (січень - грудень 2022 року), місцезнаходженням відповідача була тимчасово окупована територія України. Вважає, що заявник у спірний період часу не мав права здійснювати господарську діяльність щодо розподілу природного газу ГУНП в Херсонській області. Зважаючи на відсутність у АТ «Херсонгаз» права на отримання заявлених до стягнення грошових коштів щодо розрахунків за 2022рік, вважає, що у ГУНП в Херсонській області відсутній обов`язок їх сплачувати. 
У додаткових поясненнях, сформованих в системі «Електронний суд» 06.11.2025 (вх. № 35210/25 від 06.11.2025) та в сформованих в системі «Електронний суд» 25.02.2026 (вх. 6767/25 від 25.02.2026), відповідач зазначив, що згідно довідки УФЗБО ГУНП в Херсонській області від 01.11.2025 № 1528/10/01 2025 споживачем сплачені послуги з розподілу природного газу за січень 2022 року у сумі 13 043, 71 грн та за лютий 2022 року у сумі 12 675, 35 грн. Посилаючись на положення Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23 та у постанові Верховного Суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23, зазначив, що позивач в період березень-листопад не мав права здійснювати господарську діяльність щодо розподілу природного газу ГУНП в Херсонській області. Зважаючи на відсутність у АТ «Херсонгаз» права на отримання заявлених до стягнення грошових коштів щодо розрахунків за 2022 рік, вважає, що у ГУНП в Херсонській області відсутній обов`язок їх сплачувати. 
У додаткових поясненнях, сформованих в системі «Електронний суд» 06.04.2026 (вх. № 11800/26 від 06.04.2026), відповідач вказав, що ним були сплачені послуги з розподілу природного газу за січень 2022 року у сумі 13043, 71 грн та за лютий 2022 року у сумі 12675, 35 грн. Оплату за розподіл природного газу за лютий 2022 року було здійснено 19.12.2022 після деокупації міста Херсон в межах залишку бюджетних асигнувань на 2022 рік по КЕКВ 2274. Окрім цього, відповідно до роз`яснень НКРЕКП, послуга з розподілу природного газу є послугою, що полягає у забезпеченні фізичної доставки природного газу газорозподільними мережами до об`єкта споживача та забезпеченні технічної можливості користування газорозподільною системою. Після деокупації території Херсонської області оператор газорозподільної системи поновив послугу з розподілу природного газу з 16.11.2022. 

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-підприємців та громадських формувань відповідач ГУНП в Херсонській області зареєстроване за адресою: 73000, м. Херсон, вул. Лютеранська, буд. 4.
Відповідачем була підписана заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу № 1-10595Б (для споживача, що не є побутовим), за умовами якої приєднується до умов договору з такими персоніфікованими даними: ЕІС – код споживача: 56XS0001430LQ00S; доставка природного газу здійснювалась до об`єктів ГУНП в Херсонській області розташованих за наступними адресами: м. Херсон; смт. Білозерка, смт. Велика Олександрівка, смт. Високопілля, смт. Каланчак, м. Скадовськ, смт. Чаплинка Херсонської області. 
Між АТ “Херсонгаз”, як оператором ГРМ, та ГУНП в Херсонській області, як споживачем, 20.01.2022 був укладений типовий договір № 1-10595Б/16 розподілу природного газу (далі – договір), п. 1.1. якого передбачено, що цей типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.
За умовами п. 1.3. договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або додатку 2 (для споживачі, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. 
У відповідності до п. 2.1. договору за цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу (код за ДК021:2015-65210000-8 Розподіл газу), а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. 
Згідно з п. 6.1. договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Загальна сума вартості договору на 2022 рік становить: без ПДВ 130 437, 10 грн; крім того ПДВ – 26 087, 42 грн; всього з ПДВ – 156 524, 52 грн. 
Пунктом 6.2. договору передбачено, що тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1. цього розділу; є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу. 
Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (п. 6.3. договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.4. договору).
Пунктом 6.5. договору передбачено, що у випадку якщо Споживач, що не є побутовим, в установленому Кодексом ГРМ порядку самостійно здійснив замовлення величини річної потужності по всіх його об`єктах (об`єкту) в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік та фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний з моменту перевищення фактичного обсягу над заявленим здійснювати оплату вартості перевищення річної замовленої потужності, велична якої визначається за формулою: В м = к х Т х D, де к = 1,1 - у випадку замовлення річної потужності (на період до завершення повного календарного року споживання природного газу) новим Споживачем, що не є побутовим, та/або для потреб нового об`єкта споживача; к = 1,5 - у випадку замовлення річної потужності Споживачем, що не є побутовим; Т - тариф на розподіл природного газу Оператора ГРМ, встановлений Регулятором; , при розрахунку оплати вартості перевищення річної замовленої потужності у першому місяці, в якому було допущено таке перевищення; , при розрахунку оплати вартості перевищення річної замовленої потужності у місяцях, наступних за місяцем, в якому було вперше у календарному році допущено перевищення; - фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року), що визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу з початку календарного року до місяця надання послуг (включно); - фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року), що визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу з початку календарного року до місяця, що передує місяцю надання послуг (включно); - річна замовлена потужність Споживачем. Визначення фактичного обсягу використання потужності (протягом календарного року) та замовленої Споживачем річної потужності здійснюється сумарно по всіх об`єктах Споживача, що не є побутовим, що знаходяться в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ, крім випадків, передбачених главою 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем. За підсумками місяця, за умови перевищення фактичного обсягу використання потужності над обсягом замовленої Споживачем річної потужності, Оператор ГРМ до 12 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг розподілу, здійснює нарахування вартості перевищення та разом із рахунком про сплату вартості перевищення (або в рахунку) надає Споживачеві, що не є побутовим, звіт про фактичне використання потужності та розрахунок вартості перевищення річної замовленої потужності. Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний здійснити оплату величини вартості перевищення річної замовленої потужності протягом 10 робочих днів з дня надання Оператором ГРМ рахунку на оплату. У випадку якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення річної замовленої потужності не здійснюється. Розбіжності щодо вартості перевищення річної замовленої потужності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього Договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість перевищення річної замовленої потужності, яку Споживач зобов`язаний сплатити у строк, визначений у цьому пункті, визначається за даними Оператора ГРМ. 
Згідно з п. 6.6. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. 
У відповідності до п. 6.8. договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ.
За положеннями п. 7.2. договору Оператор ГРМ має право: отримувати від споживача оплату за цим договором. 
За умовами п. 7.4. договору споживач зобов`язується: здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. 
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України (п. 8.1. договору).
Згідно з п. 8.2. договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення споживачем, що є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені на заборгованість Споживачів, що є побутовими, здійснюється з 01 травня 2019 року. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим Договором. 
Пунктом 12.1. договору передбачено, що даний договір укладається на невизначений строк. 
Договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.
Згідно з актом № 284-10595-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за січень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 13 043, 71 грн, в тому числі ПДВ 2173, 95 грн.
Відповідно до акту № 285-10595-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за лютий 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 13 043, 71 грн, в тому числі ПДВ 2173, 95 грн.
Згідно з актом № 286-10595-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за березень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 13 043, 71 грн, в тому числі ПДВ 2173, 95 грн.
Відповідно до акту № 287-10595-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за квітень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 13 043, 71 грн, в тому числі ПДВ 2173, 95 грн.
Згідно з актом № 288-10595-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за травень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 13 043, 71 грн, в тому числі ПДВ 2173, 95 грн.
Відповідно до акту № 289-10595-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за червень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 13 043, 71 грн, в тому числі ПДВ 2173, 95 грн.
Згідно з актом наданих послуг природного газу (коригуючий) від 31.08.2022 загальна вартість мінус 28 224, 10 грн.
Відповідно до акту № 295-10595-4ТХГ надання послуг розподілу природного газу за грудень 2022 року позивач надав, а відповідач прийняв послугу в повному обсязі загальною вартістю 5028, 94 грн, в тому числі ПДВ 838, 16 грн.
Згідно акту звіряння від 01.01.2024 взаємних розрахунків за період січень 2023 – грудень 2023 між АТ «Херсонгаз» і ГУНП в Херсонській області сальдо початкове станом на 01.01.2023 – 29 348,05 грн. 
У претензії № 230306/1014/140 від 06.03.2023, адресованій відповідачу, позивач зазначив, що внаслідок не оплати наданих послуг розподілу природного газу, станом на 31.12.2022 за договором № 1-10595Б від 20.01.2022 сформувалась заборгованість у розмірі 24 319, 11 грн; вимагав сплатити вартість наданих послуг розподілу природного газу протягом 10 днів з моменту отримання цієї претензії. 
Згідно платіжного доручення № 407 від 04.02.2022 відповідачем було перераховано позивачу суму в розмірі 13 043, 71 грн із вказівкою призначення платежу: «розподіл природного газу за січень; акт № 284-10595-4ТХГ/31.01.22/д № 1-10595Б/16/20.01.22/в т.ч. ПДВ 2173, 95».
Відповідно до платіжного доручення № 2926 від 16.12.2022 відповідачем було перераховано позивачу суму в розмірі 12 675, 35 грн із вказівкою призначення платежу: «оплата за розп. газу за 02.22; зг. рах- акт № 285-10595Т від 28.02.22 акт № 285-10595-4ТХГ від 28.02.22, дог№ 10595Б-16 від 20.01.2022, в т.ч. ПДВ – 1805, 59». 

5. Позиція суду. 

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду (ст. 251 ЦК України).
В силу ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правові засади функціонування ринку природного газу України регламентовані Законом України "Про ринок природного газу".
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним (частина 2 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу").
Згідно із пунктом 4 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (далі – Кодекс ГРС) договір розподілу природного газу – правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача (пункт 2 глави 5 розділу VI Кодексу ГРС).
Пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць (пункт 6 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС).
Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання (пункт 7 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС).
Умовами договору (пункт 6.6), укладеного між сторонами передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. 
Пунктом 10 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг. Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником Оператором ГРМ. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством. До вирішення спірних питань сума до сплати за надані послуги з розподілу природного газу ГРМ установлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється в порядку визначеному Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
Індекс інфляції – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 1364 від 06.12.2022р. “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією” установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. 
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 “Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією”, м. Херсон, був окупований з 01.03.2022 по 11.11.2022; Білозерська селищна територіальна громада була окупована з 10.03.2022 по 11.11.2022; Високопільська селищна територіальна громада була окупована з 10.03.2022 по 04.10.2022; Великоолександрівська селищна територіальна громада була окупована з 10.03.2022 по 09.11.2022; вся територія Скадовського району тимчасово окупована з 24.02.2022; Чаплинська селищна територіальна громада тимчасово окупована з 24.02.2022. 
За визначенням ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 року обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі. 
Предметом розгляду Об`єднаною палатою було питання застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 131 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” до правовідносин, які виникли у період з лютого 2022 року по грудень 2022 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”.
Відповідно пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” № 1207-VII (далі – Закон № 1207-VII) для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові без змін, зокрема виснував, що Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону № 1207-VII було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно” № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. 
Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону № 1207-VII не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України – РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України 06.12.2022 затвердив постанову “Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”, відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 “Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією” зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, датою окупації Мелітопольської міської територіальної громади визначено 25.02.2022.
Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ “Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України” правовий статус тимчасово окупованої території РФ в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив – то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема, і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене у постанові зі справи № 908/1162/23, Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові зі справи № 910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Об`єднана палата, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 908/1162/23 про відмову в позові, зазначила про те, що підставою для відмови в позові у цій справі, враховуючи положення статті 13-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.
Суд враховує вищезазначені висновки Верховного Суду у справі № 908/1162/23 відповідно до положень ч. 4 ст. 236 ГПК України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовим критерієм.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що позивачем заявлено позов про стягнення заборгованості за розподіл природного газ відповідачу 29 348, 05 грн за період з січня 2022 року по грудень 2022 року. 
Відповідач згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-підприємців та громадських формувань відповідач ГУНП в Херсонській області зареєстроване за адресою: 73000, м. Херсон, вул. Лютеранська, буд. 4.
Згідно заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу № 1-10595Б доставка природного газу здійснювалась до об`єктів ГУНП в Херсонській області розташованих за наступними адресами: м. Херсон; смт. Білозерка, смт. Велика Олександрівка, смт. Високопілля, смт. Каланчак, м. Скадовськ, смт. Чаплинка Херсонської області. 
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 “Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією”, м. Херсон, був окупований з 01.03.2022 по 11.11.2022; Білозерська селищна територіальна громада була окупована з 10.03.2022 по 11.11.2022; Високопільська селищна територіальна громада була окупована з 10.03.2022 по 04.10.2022; Великоолександрівська селищна територіальна громада була окупована з 10.03.2022 по 09.11.2022; вся територія Скадовського району тимчасово окупована з 24.02.2022; Чаплинська селищна територіальна громада тимчасово окупована з 24.02.2022. 
Тобто, період суми основного боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача за зобов`язаннями у період з березня – червень 2022 року, є періодом, коли останній фактично знаходився під окупацією.
Відповідно до ст. 13-1 Закону № 1207-VII її положення застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями.
В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями.
На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
Таким чином, оскільки факт окупації вищезазначених населених пунктів у період з 01.03.2022 є загальновідомим фактом, то, враховуючи положення статті 13-1 Закону № 1207-VII, у даний період існувала заборона передачі / постачання природного газу відповідачу, тому твердження позивача про виникнення за цей період у відповідача заборгованості з розподілу на окуповану територію природного газу, є необґрунтованим та неправомірним. 
Отже, ураховуючи наведені вище висновки Верховного Суду та положення статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з 01.03.2022 існувала заборона на постачання природного газу.
У зв`язку з цим, Верховний Суд, у постановах від 26.06.2024 у справі № 905/1465/23, від 02.07.2024 у справі № 910/2871/23, від 24.04.2025 у справі № 910/12815/22, виснував, що як забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, так і розподіл належного споживачу природного газу здійснюється з однією метою - фізичною доставкою природного газу до межі балансової належності об`єкта споживача. При цьому, відсутність газопостачання виключає можливість надання послуги розподілу в частині безпосередньо переміщення належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача. Відтак, відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, споживач зобов`язаний здійснити повну оплату послуг розподілу, отримуючи тільки послугу з забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи, необхідність у якій відпала за відсутності переміщення природного газу.
Таким чином, оскільки згідно із статтею 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з 01.03.2022 існувала заборона на постачання природного газу, відповідно, позивач не міг надавати послугу розподілу в частині безпосередньо переміщення належного позивачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта відповідача.
Дані обставини, є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення заявленої позивачем основної заборгованості за розподіл у березні 2022 року – червні 2022 року природного газу вартістю 23 950, 74 грн. 
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 23 950, 74 грн.
Відповідачем були сплачені послуги з розподілу природного газу за січень 2022 року у сумі 13 043, 71 грн 04.02.2022 та за лютий 2022 року у сумі 12 675, 35 грн 16.12.2022. При цьому, суд бере до уваги доводи відповідача в судових засіданнях, що під час тимчасової окупації Херсонської області (зокрема Херсона з 1 березня по 11 листопада 2022 року) проведення офіційних платежів було технічно неможливим через відключення українського інтернету, блокування на окупованих територіях банківської системи України. Ураховуючи викладене, факт наявності заборгованості у розмірі 5367, 29 грн у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5367, 29 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності у кошторисах на 2023, 2024 та 2025 роки коштів на витрати відповідача, що виникли на підставі зобов`язань останнього за 2022 рік, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Частина 2 ст. 617 ЦК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
До того ж, в ст. 1 ЦК України визначено, що однією з ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.
Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетне асигнування – повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов`язання – будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.
Статтею 3 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду. Відповідно до Конституції України бюджетний період для Державного бюджету України за особливих обставин може бути іншим, ніж передбачено частиною 1 цієї статті. Особливими обставинами, за яких Державний бюджет України може бути затверджено на інший, ніж передбачено частиною 1 цієї статті, бюджетний період, є: 1) введення воєнного стану; 2) оголошення надзвичайного стану в Україні. У разі затвердження Державного бюджету України на інший, ніж передбачено частиною першою цієї статті, бюджетний період місцеві бюджети мають бути затверджені на такий самий період. Для середньострокового бюджетного планування середньостроковий період включає плановий та наступні за плановим два бюджетні періоди.
За приписами ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами щодо забезпечення судноплавного стану внутрішніх водних шляхів та судноплавних шлюзів; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за державними контрактами (договорами) щодо закупівлі озброєння, військової техніки, зброї і боєприпасів; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації – після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації. Довгострокове зобов`язання за енергосервісом на підставі документального підтвердження в установленому порядку скорочення обсягів споживання комунальних послуг та енергоносіїв і видатків на їх оплату за звітний період (порівняно з такими обсягами (видатками), які були б спожиті (здійснені) за відсутності енергосервісу) набуває статусу бюджетного зобов`язання у сумі, визначеній згідно з умовами договору енергосервісу, виходячи з цін (тарифів), діючих у періоді, за який здійснюється розрахунок, у межах фактичного скорочення таких видатків.
Відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми; 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно зі ст. 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ, інші енергоносії, комунальні послуги та послуги зв`язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом відповідних послуг у межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі.
Суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за вищезазначеним договором.
Правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету неодноразово висловлював в своїх рішеннях Конституційний Суд України. Зокрема, в Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп.2007 Конституційний Суд України вказав на те, що держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі “Кечко проти України” зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У справі “Бакалов проти України” та у справі “Терем ЛТД Чечеткін та Оліус проти України” Європейський суд з прав людини зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18 (п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16).
Відтак, у встановленій судом частині, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за типовим договором № 1-10595Б/16 від 20.01.2022 розподілу природного газу в частині термінів оплати, яку повинен був здійснити, зважаючи на встановлені судом обставини, правомірно – до 10.01.2023 (включно), у зв`язку з чим повинен сплатити інфляційні втрати та 3% річних згідно наступних розрахунків:
5367, 29 х 1,17673056 – 5367, 29 = 948, 56 грн, де 5367, 29 – сума заборгованості, 1,17673056 – індекс інфляції.
Таким чином, розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача, становить 948, 56 грн. 
за період з 11.01.2023 по 30.12.2024:
з 11.01.2023 по 31.12.2023; 5367, 29 х 3% х 355:365:100 = 156, 61 грн, де 5367, 29 – сума заборгованості, 355 – кількість днів прострочення;
з 01.01.2024 по 30.12.2024; 5367, 29 х 3% х 365:366:100 = 160, 58 грн, де 5367, 29 – сума заборгованості, 365 – кількість днів прострочення.
Таким чином, загальний розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, становить 317, 19 грн.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги АТ “Херсонгаз” підлягають задоволенню частково. 

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи часткове задоволення позову, витрати на судовий збір покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 126, 129, 219, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області (73000, м. Херсон, вул. Лютеранська, буд. 4; ідентифікаційний код юридичної особи: 40108782) на користь Акціонерного товариства “Херсонгаз” (73036, м. Херсон, вул. Поповича, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи: 03355353) заборгованість у розмірі 5367, 29 грн (п`ять тисяч триста шістдесят сім гривень, двадцять дев`ять копійок), інфляційні втрати в розмірі 948, 56 грн (дев`ятсот сорок вісім гривень, п`ятдесят шість копійок), 3 % річних у розмірі 317, 19 грн (триста сімнадцять гривень, дев`ятнадцять копійок), а також судовий збір у сумі 99, 50 грн (дев`яносто дев`ять гривень, п`ятдесят копійок).
3. В решті позовних вимог – відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 01 травня 2026 року. 

Суддя О.О. Мусієнко