ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 р. 	Справа № 520/17422/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. , 

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду питання про прийняття додаткової постанови в адміністративній справі за апеляційною скаргою Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/17422/25
за позовом  ОСОБА_1 
до  Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях   Військова частина НОМЕР_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) щодо складення та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідок про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 20.01.2025 станом на 01.01.2020 (№ 31/32-0516), на 01.01.2021 (№ 31/32-0516/1), на 01.01.2022 (№31/32-0516/2), на 01.01.2023 (№ 31/32-0516/3) без зазначення середнього розміру надбавки за особливості проходження служби та середнього розміру премії.
- зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області оновлені довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року (з урахуванням висновків Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року по справі №520/28520/24) та зазначення середнього розміру надбавки за особливості проходження служби в розмірі 50% на 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022 і 01.02.2023 та середнього розміру премії на 01.02.2020 у розмірі 70%, на 01.02.2021 у розмірі 70%, на 01.02.2022 у розмірі 180%, та на 01.02.2023 у розмірі 420%, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, та 01.02.2023.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного сервісного центру МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, яка полягає у невнесенні до оновлених довідок від 20.01.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 (№ 31/32-0516), від 20.01.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 (№ 31/32-0516/1), від 20.01.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 (№ 31/32-0516/2), від 20.01.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 (№ 31/32-0516/3) відомостей про розміри надбавки за особливості проходження служби та про щомісячної премії - у середніх розмірах, що фактично виплачені за січень 2020 - 2023 років за посадою командира в/ч НОМЕР_1 управління східного територіального командування ВВ МВС України, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023.
Зобов`язано Головний сервісний центр МВС підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновлені довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023 із зазначенням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, про надбавку за особливості проходження служби та про щомісячну премію - у середніх розмірах, що фактично виплачені за січень 2023 року за січень 2020 - 2023 років за посадою командира в/ч НОМЕР_1 управління східного територіального командування ВВ МВС України, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській, Полтавський та Сумській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2026 апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавський та Сумській областях - залишено без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 по справі № 520/17422/25 залишено без змін.
До Другого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Скрипника Сергія Івановича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 520/14722/25, у якій представник позивача просить ухвалити у цій справі додаткове судове рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 051,04 (чотирнадцять тисяч п`ятдесят одна гривня чотири копійки) гривень, які були понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши заяву, докази у справі, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Виходячи з аналізу зазначеної норми, колегія суддів вказує, що чинне законодавство передбачає можливість прийняття додаткового рішення, серед іншого, у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною 3 статті 132 КАС України, до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положення частин 1 та 2 статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Як встановлено з матеріалів справи, з метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію Договору про надання правової допомоги № б/н від 05 січня 2024 року, копію Додаткової угоди № 1 від 16 лютого 2026 року до Договору про надання правової допомоги № б/н від 05 січня 2024 року, копію Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 20 квітня 2026 року за Договором № б/н про надання правової допомоги від 05 січня 2024 року.
Отже, з наведених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач уклав з адвокатом Скрипником Сергієм Івановичем договір про надання правової допомоги № б/н від 05.01.2024 (далі - Договір).
Відповідно до п.1.1. цього Договору Адвокат приймає на себе доручення Клієнта про надання правової допомоги в інтересах Клієнта на умовах, передбачених Договором. Клієнт зобов`язується сплачувати гонорар за дії Адвоката по наданню правової допомоги та інші витрати, пов`язані із наданням правової допомоги. 
Відповідно до п. 1.2. Договору Сторони узгодили, що під правовою допомогою розуміють - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, шляхом представництва Клієнта в цивільному, господарському, адміністративному, кримінальному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, захисту прав Клієнта під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також захисту прав підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, потерпілого у кримінальному провадженні в судових інстанціях та правоохоронних органах. 
Відповідно до п. 1.3. Договору Клієнт уповноважує Адвоката: представляти Клієнта та вести справи Клієнта у всіх судових, господарських, нотаріальних, правоохоронних, адміністративних установах; одержувати документи, підписувати та подавати будь-які заяви; знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи; брати участь у судових засіданнях; подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, засвідчувати копії документів, що надаються Клієнтом, ставити питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам; підписувати, подавати та заявляти клопотання, заяви та відводи, давати усні та письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб; оскаржувати процесуальні рішення, дії чи бездіяльність суду, слідчого судді, прокурора, слідчого; одержувати копії судових рішень, ухвал, постанов, вироків, виконавчих листів, наказів; підписувати та подавати будь-які документи, заяви як письмові, так і усні, що стосуються виконання цього Договору і необхідність у поданні яких викликатиметься інтересами Клієнта чи вимогами чинного законодавства; подавати та підписувати від імені Клієнта всі документи, необхідні для виконання цього Договору, та одержувати оформлені на ім`я Клієнта документи; а також користуватись іншими процесуальними правами, встановленими законом.
Відповідно до копії акту виконаних робіт від 20.04.2026, всього витрачено 6,5 годин робочого часу адвоката з надання клієнту правової допомоги, всього вартість правової допомоги (гонорару) адвоката за ведення справи у суді апеляційної інстанцій склала 14051,04 грн.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до статті 19 Закону 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми випливає, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 922/902/19, від 19.11.2024 у справі №340/8613/23, від 22.01.2025 року у справі №540/5794/21, від 11.11.2025 у справі №420/23131/23, від 19.03.2026 у справі №160/9098/24.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Водночас, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Оцінюючи реальність та розумність витрат на правничу допомогу у даній справі, суд апеляційної інстанції враховує, що дана категорія справ з приводу складення та надання до пенсійного органу довідок про грошове забезпечення без зазначення середнього розміру надбавки за особливості проходження служби та середнього розміру премії є поширеною, з подібних спорів існує значна судова практика, а тому, професійний адвокат не потребує дослідження та опрацювання великої кількості матеріалів.
Окрім того, враховуючи, що адвокат Скрипник Сергій Іванович приймав участь при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів зазначає, що це свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.11.2020 у справі № 520/7431/19.
Правова позиція позивача не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанцій. Законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивач обґрунтовував свою позицію, не вимагали великого обсягу юридичної і технічної роботи.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу є непропорційними до предмету спору.
Колегія суддів оцінює співмірність заявленої до стягнення суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу та наданих послуг, а також кількості підготовлених документів.
Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.12.2025 у справі № 560/2196/24.
Також колегія суддів враховує, що у відповідності до пунктів 1, 2 частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При цьому, колегія суддів зазначає, що положення статті 139 КАС України дає підстави для висновку, що для оцінки розміру судових витрат на пропорційність та їх обґрунтованість законодавство не вимагає наявності заперечення іншої сторони.
Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно з якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування не відповідності заявлених витрат цим критеріям.
Такий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 826/11302/18, від 10.07.2024 у справі № 340/1498/22, а також у додатковій постанові від 10.03.2023 року у справі №520/2325/21.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.12.2024 у справі №380/25725/21, від 07.05.2025 у справі №560/1787/23.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Крім того, у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії, заява № 34884/97, п. 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі Іатрідіс проти Греції, п. 55 з подальшими посиланнями).
На підставі викладеного вище, колегія суддів вважає, що заявлений представником позивача розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанцій у розмірі 14051,04 грн. є суттєво завищеним та таким, що підлягає зменшенню як такий, що не відповідає критеріям розумності та співмірності.
Підсумовуючи наведене вище, оцінюючи заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу на відповідність ознакам обґрунтованості та співмірності, з огляду на нескладність справи, поширеність судової практики у даній категорії справ, відсутність значного обсягу документів для опрацювання, часткове задоволення вимог позову ОСОБА_1 , а також оскільки правова позиція позивача не змінювалась на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, то колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення заяви представника позивача.
Відтак, доцільним, на думку колегії суддів, є розмір витрат на правничу допомогу, які понесені останнім та підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача та складають 2000 грн.
Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності ухвалення додаткової постанови про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях.
Керуючись ст. ст. 243, 252, 292, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Скрипника Сергія Івановича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу – задовольнити частково.
Ухвалити додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) (вул. Шевченка, буд. 26, м. Харків, 61013, код ЄДРПОУ 45329727) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп..
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків. передбачених п.2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Катунов В.В.	
Судді	   	Ральченко І.М.   Подобайло З.Г.