ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 р. 	Справа № 440/4677/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі №440/4677/25
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника РТЦКСП №115 від 14.03.2025 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу у зв`язку з мобілізацією;
- скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 №74 від 14.03.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до особового складу в/ч НОМЕР_1 , зобов`язавши в/ч НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2025 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №115 від 14.03.2025 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №74 від 14.03.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2025 в частині: визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №74 від 14.03.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що з матеріалів справи слідує, що на час судового розгляду позивача зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення відповідно до Указу Президента України» від 24.02.2022 №69/2022 та поіменного списку №9/4338 від 13 березня 2025 року. Отже, позивач з моменту видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 74 від 14.03.2025, а саме, з 14.03.2025 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації та набув статусу військовослужбовця. Натомість, з моменту набуття особою статусу військовослужбовця, під час воєнного стану звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII. Після видання наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-XII, яким не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про зарахування до списків військової частини. Цей наказ вже реалізовано, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача. Також зазначає, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Успенка Онуфріївського району Кіровоградської області, має статус військовозобов`язаного.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.03.2025 №115 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації" на підставі Указу Президента України від 14.01.2025 №27/2025 "Про продовження строку проведення загальної мобілізації", крім інших, старшого солдата ОСОБА_1 призвано по мобілізації 14.03.2025 і направлено у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 68 зворот).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2025 №74 нижчепойменованих осіб, які прибули з ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проведення загальної мобілізації, призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону в/ч НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, з 14.03.2025 зараховано до списків частини і на всі види забезпечення; вважаються такими, що 14.03.2025 справи та посаду прийняли та приступили до виконання службових обов`язків за посадою, зокрема: старшого солдата ОСОБА_1 .
Раніше, 05.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до Комісії з питань надання відстрочки при ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як військовозобов`язаному, що має матір ОСОБА_2 з інвалідністю ІІ групи.
На засіданні Комісії по відстрочкам при Кременчуцькому РТЦКСП протоколом №6 від 07.02.2025 громадянину ОСОБА_1 була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, термін дії відстрочки до 09.05.2025.
У зв`язку з цим 14.03.2025 представник позивача подав до Кременчуцького РТЦКСП адвокатський запит №30 (вх. від 17.03.2025 №153) щодо розгляду заяви на відстрочку на військову службу по мобілізації громадянина ОСОБА_1 .
У відповідь на вказаний запит РТЦКСП листом від 18.03.2025 №5/2930 повідомив, що на засіданні Комісії по відстрочкам при Кременчуцькому РТЦКСП протоколом №6 від 07.02.2025 громадянину ОСОБА_1 надана відстрочка, але в базу даних АІТС "Оберіг" не внесена у зв`язку з тим, що даний громадянин перебуває у розшуку з 18.12.2024. Громадянину ОСОБА_1 рекомендовано з`явитися до Кременчуцького РТЦКСП за адресою: м. Кременчук, вул. Алітуська, 6, каб. №10 для складання та винесення постанови про адміністративне порушення, після сплати штрафу якого буде знято з розшуку. Громадянину ОСОБА_1 було надіслано повістку з Генерального штабу, в якій вказувалось на необхідність 18.12.2024 з`явитися до Кременчуцького РТЦКСП з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби та уточнення своїх персональних даних з військово-обліковими. За ігнорування виклику та не прибуття до ТЦК громадянина ОСОБА_1 передано в розшук із занесенням даної інформації до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС "Оберіг".
Позивач, не погоджуючись із правомірністю його призову на військову службу у зв`язку з мобілізацією, звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності станом на 14.03.2025 у позивача належним чином оформленої відстрочки від призову строком до 09.05.2025, а також відсутність доказів добровільної згоди ОСОБА_1 на проходження військової служби, а тому дійшов висновку про протиправність наказу РТЦКСП щодо мобілізації позивача.
Водночас, враховуючи факт задоволення позову у частині вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу начальника РТЦКСП в частині призову позивача, задоволенню підлягають і похідні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 №74 від 14.03.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків в/ч НОМЕР_1 , у зв`язку з чим суд зобов`язав в/ч НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно із ч.9 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (Закон № 2232-XII) щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Стаття 33 Закону № 2232-XII передбачає, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно із п.2 ч.2 ст.37 Закону № 2232-XII взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників на військовий облік військовозобов`язаних.
Відповідно до статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізаційна підготовка - це комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період; мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частина 3 статті 3 Закону № 3543-ХІІ передбачає, що зміст мобілізаційної підготовки становить, зокрема, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.
Згідно із ч. 8 ст. 4 Закону № 3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Згідно із частиною 3 статті 22 Закону № 3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
При цьому статтею 23 Закону №3543-XII передбачено відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
За приписами частин 7, 8 статті 23 Закону №3543-XII, перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
За обставинами справи, що розглядається, судовим розглядом встановлено, що позивач станом на 14.03.2025 (дата наказу про призов на військовозобов`язаного на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації) мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до 09.05.2025.
Рішень про скасування наданої ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, матеріали справи не містять.
Крім того, у матеріалах відсутні докази того, що позивач, знаючи про наявність у нього відстрочки, погодився вступити до лав Збройних Сил України у добровільному порядку.
Пункт 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (Положення № 154) встановлює, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
За приписами пункту 11 Положення №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема: здійснюють взяття громадян України на військовий облік призовників; розподіляють призовників під час їх взяття на військовий облік призовників і направлення для проходження базової військової служби за видами (родами сил і військ) Збройних Сил, іншими військовими формуваннями; здійснюють формування команд призовників для організованого їх відправлення на збірний пункт територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя; забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони.
Згідно з пунктами 81, 82 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (надалі - Порядок №560), призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається, зокрема, керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - в день відправлення військової команди до військової частини (установи).
Отже, процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема, документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Колегія суддів звертає увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 280/6033/22.
Отже, у день видання наказу від 14.03.2025 №115 щодо призову позивача на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 мало бути відомо про обставини, що позивачу на засіданні Комісії по відстрочкам при ІНФОРМАЦІЯ_4 протоколом №6 від 07.02.2025 надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, термін дії відстрочки до 09.05.2025.
Вказане свідчить про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не виконав свій обов`язок щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу.
З урахуванням викладеного, за відсутності правових підстав для призову позивача, якому надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу №115 від 14.03.2025 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки вказаний наказ не вичерпав свою дію, так як неправомірні дії суб`єкта владних повноважень щодо незаконної мобілізації позивача тривають по цей час та позивач постійно перебуває в стані порушення своїх прав, які можна поновити виключно у спосіб скасування оскаржуваного наказу.
Разом з цим, колегія суддів відмічає, що рішення в цій частині відповідачем – ІНФОРМАЦІЯ_5 не оскаржено, однак оскаржено Військовою частиною НОМЕР_1 рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №74 від 14.03.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Вирішуючи задоволені судом першої інстанції вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №74 від 14.03.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів враховує, що Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачає самостійну та конкретну підставу для звільнення військовослужбовця у разі встановлення судом незаконності прийняття його на військову службу, у тому числі шляхом незаконної мобілізації.
Як встановлено судовим розглядом, що відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.03.2025 №115 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації" старшого солдата ОСОБА_1 призвано по мобілізації 14.03.2025 та направлено у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Однак, зважаючи на обставини наявності станом на 14.03.2025 у позивача належним чином оформленої відстрочки від призову строком до 09.05.2025, а також відсутність доказів добровільної згоди ОСОБА_1 на проходження військової служби, спірний наказ №115 від 14.03.2025 в частині призову ОСОБА_1 в судовому порядку визнано протиправним та скасовано.
Водночас, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №74 від 14.03.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України станом на цей час не є таким, що вичерпав свою дію, оскільки наслідки неправомірних дій суб`єкта владних повноважень щодо незаконної мобілізації позивача тривають для останнього до сьогодні.
Слід зазначити, що фактично перебування особи на службі втратило законну підставу, оскільки задоволена вимога про скасування призову позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період є похідним результатом скасування наказу в частині зарахування позивача до списків Військової частини НОМЕР_1 .
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №74 від 14.03.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
Варто зауважити, що Закон №3543-ХІІ не передбачає самостійну та конкретну підставу для звільнення військовослужбовця у разі встановлення судом незаконності прийняття його на військову службу, у тому числі шляхом незаконної мобілізації.
У національному законодавстві відсутні норми права, які регулюють спірне питання, адже відсутній чіткий механізм поновлення прав особи, яка була незаконно мобілізована, шляхом використання легітимних процедур звільнення зі служби. Це означає, що для фізичних осіб, які зазнали неправомірного втручання зі сторони держави у особі відповідного суб`єкта влади, і для поновлення прав яких не встановлений чіткий порядок, виникає ситуація правової невизначеності, яка може тривати роками.
Однак, ризик негативних наслідків будь-якої помилки державного органу, пов`язаної з неналежним урядуванням, повинен покладатись на державу, а не на особу, відтак помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, які зазнали протиправного втручання.
Відтак, у разі відсутності дієвого механізму поновлення права особи не повинен унеможливлюватись загалом захист її інтересів, гарантованих Конституцією України, що означає, що у цьому випадку держава повинна самостійно нести відповідальність за невиконання нею свого зобов`язання або за допущені порушення.
Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд не позбавлений права захистити інтереси особи, виходячи в першу чергу зі змісту вказаного принципу.
Допущені законодавцем прогалини у правових актах та нормах, а також вчинені суб`єктами влади порушення під час застосування таких правових норм, не можуть виправдовувати неправомірне втручання в реалізацію особою належних їй прав та інтересів.
Суд також враховує те, що позивач, не дивлячись на незаконність рішення про його призов на військову службу, перебуває на військовій службі, фактично виконуючи обов`язок, передбачений статтею 65 Конституції України.
Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Водночас, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, не передбачає особливостей щодо процедури виключення зі списків особового складу військової частини тих військовослужбовців, які були зараховані на службу внаслідок дій суб`єкта влади, що не відповідали вимогам закону в частині порядку призову/мобілізації на службу.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини.
Оскільки відповідач не спростував доводи позивача належними доказами і не довів суду протилежне, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.
Щодо посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05.02.2025 по справі №160/2592/23, в яких зазначено, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, колегія суддів зазначає, що правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення відповідної норми при розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання скаржника на постанови Верховного Суду, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів (аналогічні висновки містить ухвала Верховного Суду від 06.11.2025 по справі № 120/1082/25).
Колегія суддів зауважує, що в межах даних правовідносин, при наявності визнаних протиправними та скасованих наказів №115 від 14.03.2025 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу, він стає "декларативним", тобто не виконує функцію захисту права, якщо особа залишається в частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що Законом №2232-ХІІ та Положенням №1153/2008 не передбачено звільнення від проходження військової служби через наявність у особи підстав для відстрочки після зарахування особи до списків особового складу військової частини, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновки суду про те, що у разі відсутності дієвого механізму поновлення права особи не повинен унеможливлюватись загалом захист її інтересів, гарантованих Конституцією України, що означає, що у цьому випадку держава повинна самостійно нести відповідальність за невиконання нею свого зобов`язання або за допущені порушення.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2025 по справі №440/4677/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк