Справа № 603/49/26
Провадження №2/603/87/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року 	м. Монастириська	

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Галіяна І. М.,
секретар судового засідання Бішко І. М.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

у с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі – ТОВ «Українські фінансові операції»), в інтересах якого діє адвокат Дідух Є. О., звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4775488 від 29.06.2024 року в розмірі 156 147,33 грн. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 29.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») і ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» в електронній формі та з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4775488 (далі – кредитний договір). За умовами цього договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 25 000,00 грн (шляхом перерахування кредитних коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 ) на строк 360 днів із встановленням плати за користування кредитом в розмірі 1,5 % в день (стандартна процентна ставка). 
31.03.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 31-1/03/2025, на підставі якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
Внаслідок порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору № 4775488 від 29.06.2024 року, неповернення суми кредиту та несплати процентів у встановлені договором строки, заборгованість відповідача за договором становить 156 147,33 грн, з яких 24 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 99 272,35 грн – заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором, 31 874,99 грн – заборгованість за процентами, нарахованими позивачем. З огляду на наведені обставини, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 вищевказаний розмір заборгованості, а також судові витрати, які складаються з 2 662,40 грн сплаченого судового збору та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначив, що 03.10.2022 року він був призваний на військову службу за мобілізацією та перебував на військовій службі до 18.12.2024 року. Отже, на час укладення кредитного договору 29.06.2024 року, в період виконання його умов та нарахування процентів за користування кредитним договором на нього поширювалися пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом за той період, коли він перебував на військовій службі. Також вважає, що ТОВ «Українські фінансові операції» безпідставно продовжили нарахування відсотків за кредитним договором після набуття права вимоги за договором факторингу, оскільки право нараховувати відсотки фактором не передбачене кредитним договором. Окрім цього, відповідач зазначив, що він є учасником бойових дій та відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Також просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу.
У відповіді на відзив представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» зазначив, що відповідач має право на пільгу щодо сплати процентів за кредитом із 29.06.2024 року до 18.12.2024 року. З 19.12.2024 року до 24.06.2025 року ставка процентів за користування чужими коштами у межах кредитного договору має складати 2 % в день, як визначено умовами договору. Також зазначив, що новим кредитором здійснено нарахування процентів в межах строку дії кредитного договору до 24.06.2025 року. Позивач надав розрахунок заборгованості до умов договору, водночас суд має повноваження на його перевірку та, в разі помилки, навести розрахунок, який відповідає вимогам законності та умовам кредитування. На переконання позивача, витрати на правничу допомогу відповідають критеріям необхідності та співмірності із кількістю документів та часу на їх опрацювання.

Представник ТОВ «Українські фінансові операції» в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав клопотанняпро розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 28.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») інформацію про належність ОСОБА_1 платіжної картки НОМЕР_1 та зарахування на неї в період з 29.06.2024 року до 04.07.2024 року коштів у сумі 25 000,00 грн за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна».
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 26.03.2026 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. 

Суд встановив такі обставини. 
29.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-комунікційної системи (далі – ІКС) кредитодавця та з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 18053 в електронній формі укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4775488.
За цим договором ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати ОСОБА_1 грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2 договору). 
Укладаючи кредитний договір № 4775488, його сторони погодили, зокрема, суму кредиту (загальний розмір), яка складає 25 000,00 грн (п. 1.2 договору), строк кредитування – 360 днів (п. 1.3 договору), періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів (п. 1.3 договору), тип процентної ставки – фіксована, стандартна процентна ставка 1,5 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору (п. п. 1.4, 1.4.1 договору).
Відповідно до умов п. 3.1 договору проценти, що нараховуються за договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”. 
За змістом п. 1.4.1 договору денна процентна ставка за договором дорівнює 1,50 %. 
Як відомо зі змісту п. 2.1 договору, його сторони погодили, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 .
У п. 4.1 договору його сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного п. 4.3 договору.
Згідно з п. 5.1.3 кредитного договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома споживача такого факту.
До позовної заяви, серед іншого, долучено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4775488 від 29.06.2024 року), паспорт споживчого кредиту, які підписані ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Лінеура Україна» (нова редакція) від 08.04.2024 року, копію листа ТОВ «Лінеура Україна» від 01.04.2025 року щодо повідомлення боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами.
Як відомо з інформаційного листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» (далі – ТОВ «УПР») № 1-0904 від 09.04.2025 року між ТОВ «УПР» і ТОВ «Лінеура Україна» 12.03.2019 року було укладено договір на переказ коштів № ФК-П-19/03-01, копія якого є у матеріалах справи. На підставі вказаного договору 29.06.2024 року ТОВ «УПР» здійснено транзакцію в системі iPay.ua № 438984582 та перераховано 25 000,00 грн на картку № НОМЕР_3 . 
Згідно з відповіддю № 20.1.0.0.0/7-260129/16091-БТ від 31.01.2026 року в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 29.06.2024 року здійснено переказ коштів на суму 25 000,00 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, складеної ТОВ «Лінеура Україна», станом 31.03.2025 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 4775488 від 29.06.2024 року становила 136 772,34 грн, з яких 24 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 99 272,35 грн – заборгованість за відсотками, 12 500,00 грн – штраф/пеня. 
Зі змісту цього розрахунку відомо також, що 09.07.2024 року відповідачем сплачено 4 225,01 грн з яких 0,01 грн віднесено у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а 4 225,00 грн – у рахунок погашення заборгованості за процентами.

31.05.2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) і ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 31-1/03/2025, за умовами п. 1.1 якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату (ціна продажу), а клієнт – відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. 
Відповідно до п. 1.2 вказаного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2 та надходження плати (ціни продажу) у повному обсязі відповідно до п. 3.3 цього договору на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. 
Згідно з п. 3.3 договору факторингу ціна продажу за договором становить 2 263 453,51 грн. 
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 31-1/03/2025 від 31.05.2025 року ТОВ «Лінеура України» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4775488 на загальну суму 136 772,34 грн, з яких 24 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 99 272,35 грн – заборгованість за відсотками, 12 500,00 грн – штраф/пеня. 
До вищевказаного договору факторингу також долучено копію акта прийому-передачі реєстру боржників від 31.03.2025 року та копію платіжної інструкції № 6 від 31.03.2025 року про здійснення ТОВ «Українські фінансові операції» оплати за договором. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Українські фінансові операції», з 01.04.2025 року позивач продовжив нараховувати відсотки за кредитним договором № 4775488 до закінчення строку кредитування, тобто до 24.06.2025 року за ставкою 1,5 % в день. Заборгованість ОСОБА_1 за відсотками за вказаний період склала 31 875,00 грн.
Згідно з довідкою № 6/1292 від 19.10.2022 року, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації і 03.10.2022 року направлений для проходження військової служби у військову частину. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 280-РС від 18.12.2024 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас. 
Вищевказане також підтверджується копією військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 22.09.2022 року. 
Окрім того, 17.04.2024 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії № НОМЕР_6 .

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» слід задовольнити частково з таких підстав. 
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).
24.12.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі – Закон № 3498-ІХ), яким, серед іншого, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частинами чотири – шість.
Так, у ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону № 3498-ІХ) визначено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Водночас у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Тобто, починаючи з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року розмір денної процентної ставки не повинен бути більшим 2,5 %, з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року – не більше 1,5 %, а з 21.08.2024 року – не більше 1 %.
Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). 
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з правилами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»).
В силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що 29.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4775488, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача ТОВ «Українські фінансові операції». За умовами вказаного кредитного договору відповідачу перераховано кредитні кошти в розмірі 25 000,00 грн на строк 360 днів із встановленням плати за користування кредитом в розмірі 1,50 % у день. Отримавши кредит, ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість.
Визначаючись із розміром заборгованості ОСОБА_1 за договором № 4775488 від 29.06.2024 року, суд звертає увагу на таке. 
Пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Як вже було зазначено, відповідач ОСОБА_1 у період з 03.10.2022 року до 18.12.2024 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації як військовослужбовець Збройних Сил України. 
Отже, на момент укладення кредитного договору № 4775488 від 29.06.2024 року, а також упродовж строку нарахування відсотків за договором з 29.06.2024 року до 18.12.2024 року ОСОБА_1 був військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, і на нього поширювались пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тобто у відповідача був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. 
З огляду на наведене суд вважає, що в силу п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з відповідача не підлягає стягненню заявлена позивачем сума заборгованості за відсотками за період з 29.06.2024 року до 18.12.2024 року.
Визначаючись із розміром заборгованості відповідача за відсотками, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Українські фінансові операції» за період з 19.12.2024 року до 24.06.2025 року за договором № 4775488 від 29.06.2024 року, суд звертає увагу на таке. 
З матеріалів позовної заяви відомо, що у вказаний період ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) і ТОВ «Українські фінансові операції» (позивач) нараховували проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,5 % в день. 
Водночас з урахуванням п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки з 20.08.2024 року не повинен перевищувати 1 %.
Суд відхиляє посилання позивача на лист Національного банку України № 14-0004/12907 від 19.02.2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування», яким позивач обґрунтовує правомірність нарахування відсотків за кредитним договором за ставкою 1,5 % в день за весь строк кредитування. Вказаний лист має рекомендаційний характер і не є нормативно-правовим актом. 
З урахуванням п. 5.1.3 кредитного договору, а також п. 1.1 договору факторингу № 31-1/03/2025 від 31.05.2025 року суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем відсотків за період з 01.04.2025 року до 24.06.2025 року і відхиляє доводи відповідача в цій частині. 
Водночас, визначаючись із розміром вказаних відсотків, суд дійшов висновку, що розмір відсотків, нарахованих первісним кредитором і позивачем за період з 19.12.2024 року до 24.06.2025 року, має становити 46 749,98 грн (24 999,99 грн х 1 % х 187 днів). Водночас в рахунок погашення вказаної заборгованості слід зарахувати сплачені відповідачем 09.07.2024 року відсотки в сумі 4 125,00 грн. Залишок заборгованості за відсотками становить 42 624,98 грн. 
Отже, з  ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «Українські фінансові операції»заборгованість за кредитним договором № 4775488 від 29.06.2024 року в розмірі 67 624,97 грн, з яких 24 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 42 624,98 грн – заборгованість за відсотками. 

Щодо судових витрат позивача суд зазначає таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
У ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності, серед іншого, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд звертає увагу на те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що передбачено ч. 6 ст. 137 ЦПК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд встановив, що 01.08.2024 року ТОВ «Українські фінансові операції» (замовник) та адвокат Дідух Є. О. (виконавець) уклали договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язався надати замовнику юридичні послуги (складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника в органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності), а замовник – прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, у строки та на умовах, визначених цим договором. 
21.04.2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до адвоката Дідуха Є. О. із заявкою № 4775488 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року стосовно надання адвокатом послуг професійної правничої допомоги у справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 4775488 від 29.06.2024 року. 
Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) та актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 4775488 від 12.01.2026 року у цій справі адвокат Дідух Є. О. надав ТОВ «Українські фінансові операції» юридичні послуги загальною вартістю 10 000 грн.
До позовної заяви також долучено рахунок на оплату наданих адвокатом Дідухом Є. О. послуг № 4775488-2025 від 12.01.2026 року на суму. 
У відзиві на позовну заяву відповідач просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до розумного розміру. 
Згідно з вимогами п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, серед іншого, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. 
У постанові від 26.06.2024 року у справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Окрім того, у постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
В додатковій постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. 
Отже, одним із критеріїв визначення та розподілу судових витрат є їх дійсність. Суд звертає увагу на те, що до заявленої вартості наданої адвокатом Дідухом Є. О. правничої допомоги включено представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4775488 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , в тому числі участь у судових засіданнях, вартістю 1 640,00 грн (п. 10 акта № 4775488 від 12.01.2026 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з договором № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року). Однак, як видно з матеріалів справи, представник позивача не брав участі в жодному судовому засіданні в цій справі та заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 640,00 грн за участь адвоката Дідуха Є. О. в судових засіданнях, оскільки судом розглянуто цю справу за відсутності представника позивача. 
Врахувавши критерії реальності, розумності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на підставі наданих стороною позивача доказів, а також взявши до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру відповідних витрат, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 4 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного, з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції»слід стягнути витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 1 948,88 грн (67 624,97 грн * 4 500,00 грн / 156 147,33 грн), тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). 
Пунктом 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. 
Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
У ст. 22 цього Закону передбачено, що ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.
Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» необхідно враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст. ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
З огляду на зазначене, враховуючи предмет і підстави позову, оскільки ця справа не стосується захисту прав відповідача (у розумінні положень ст. ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), підстави для застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні. 
Також у силу вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 1 153,04 грн сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (67 624,97 грн * 2662,40 грн / 156 147,33 грн). 
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 205, 207, 512, 514, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 628, 638, 639, 1054, 1055, 1056-1, 1077 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4775488 від 29.06.2024 року в розмірі 67 624 (шістдесят сім тисяч шістсот двадцять чотири) грн 97 (дев`яносто сім) коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судові витрати по справі в розмірі 1 153 (одна тисяча сто п`ятдесят три) грн 04 (чотири) коп сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 948 (одна тисяча дев`ятсот сорок вісім) грн 88 (вісімдесят вісім) коп. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», місцезнаходження: вул. Глибочицька, 40, приміщення 19, літ. «Н», «П», м. Київ, код ЄДРПОУ 40966896.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Головуючий суддя     І. М. Галіян