Справа № 953/9497/24
н/п 2/953/116/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 квітня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді  Шаренко С.Л.,
при секретарі судового засідання Реуцькій Н.В.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідача Гордіна Л.Я., Жукової В.М.,
розглянувши у приміщенні Київського районного суду м. Харкова у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та поділ частки в нерухомому майні, яке знаходиться в спільній частковій власності, -
установив:
14.10.2024 до Київського районного суду м. Харкова звернулась позивач ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просила поділити (розподілити) нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м та нежитлових приміщеннях першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , з відступом від ідеальних часток співвласників, наступним чином: 
- нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , розподілити (поділити / передати) у приватну власність ОСОБА_2 ; 
- нежитлові приміщення першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87.7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , розподілити (поділити / передати) у приватну власність ОСОБА_3 ; 
- припинити право спільної часткової приватної власності на нежитлові приміщення 1 поверху № 1-1 -:-1-7 загальною площею 85,6 метрів квадратних (в літ. А5, згідно технічного плану БТІ) та нежитлові приміщення 1 поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 метрів квадратних (в літ. А-5, згідно технічного плану БТІ), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- стягнути із Відповідача у справі на користь Позивача у справі, компенсацію різниці у площі об`єктів нерухомості, що поділяються (розподіляються), через необхідність відступу від ідеальних часток співвласників, у розмірі 1 (одна ціла) 05 (п`ять сотих) квадратних метри, що складає у грошовому еквіваленті 59 721,00 гр.;
- судові витрати у справі стягнути з Відповідача у встановленому законом порядку.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10 березня 1995 року, а також 04 вересня 1998 року, позивачем ОСОБА_2 разом із відповідачем ОСОБА_3 , було придбано на праві спільної часткової приватної власності дві житлові квартири ( АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . 
Частка позивача і відповідача була визначена по 1/2 частині зазначених об`єктів нерухомості. Протягом 2001 року, за спільною згодою позивача і відповідача, було проведено реконструкцію житлових квартир ( АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , із зміною їх цільового призначення та переведенням до нежитлового фонду. Внаслідок проведеної реконструкції, на праві спільної часткової приватної власності, позивачу та відповідачу стали належати наступні нежитлові приміщення: 
-нежитлові приміщення 1 поверху № 1-1 ---1-7 загальною площею 85,6 метрів квадратних (в літ. А-5, згідно технічного плану БТІ); 
-нежитлові приміщення 1 поверху № 2-1---2-6 загальною площею 87,7 метрів квадратних (в літ. А-5, згідно технічного плану БТІ). 
Адресою місця розташування цього об`єкту нерухомості є АДРЕСА_1 . Частки у праві спільної часткової приватної власності між позивачем та відповідачем - не змінились і були визначені на рівні 1/2 частина у власності позивача та 1/2 частина у власності відповідача. Право спільної власності на вказані приміщення підтверджується свідоцтвами про право власності, виданими Київською районною радою м. Харкова, 31 серпня 2001 року. Право власності на зазначені об`єкти нерухомого майна, зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 4886438, від 26.02.2004 р.
Зазначає, що з 2001 р., по 2022 роки, позивач та відповідач досягали згоди щодо спільного управління спірним майном. Разом з тим, з вересня 2022 року, відсутня спільна згода на способи та порядок управління спільним спірним майном. Внаслідок відсутності такої згоди, фактичне спільне використання спірного майна стало в подальшому неможливим і є неможливим на момент звернення до суду та розгляду позовної заяви в суді. 
Внаслідок неможливості досягнення згоди щодо порядку спільного управління та використання спірного майна, Позивач зазнає матеріальних втрат та збитків, позбавлений можливості повноцінно використовувати належне йому на праві приватної власності майно.
Ухвалою суду від 03.02.2025 задоволено клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи. Клопотання представника відповідача про призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи задоволено частково. Призначено у справі судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу.
19.11.2025 до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 2672/2673/2674/2675 від 14.11.2025. Зі змісту висновку вбачається, що виділити частку ОСОБА_2 в об`єкті нерухомого майна, що знаходиться у спільній частковій власності, а саме: нежитлових приміщеннях першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85,6 кв.м (в літ. А-5 згідно технічного плану БТІ) та нежитлових приміщеннях першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м (в літ. А-5 згідно технічного плану БТІ), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до належної ОСОБА_2 частці 1/2 частина не виявилося можливим. У дослідженні запропоновано варіант розподілу нерухомого майна з відступом від частки співвласників, що знаходиться у спільній частковій власності, а саме: нежитлових приміщеннях першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85,6 кв.м та нежитлових приміщеннях першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за яким: нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85,6 кв.м виділяються у власність ОСОБА_2 ; - нежитлові приміщення першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м виділяються у власність ОСОБА_3 
17.12.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти задоволення позову. Вказує, що відповідно до змісту висновку судової будівельно- технічної та оціночно-будівельної експертизи від 14.11.2025 р., підготовленого Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, варіанти виділу частини приміщень, що були запропоновані позивачем та відповідачем не були підтверджені експертом, як такі, що відповідають існуючим правилам поділу, розподілу, виділення частки із спільного майна. Натомість, у вказаному висновку, було сформовано єдиний можливий і допустимий варіант поділу (розподілу) нерухомого майна з відступом від частки співвласників, що знаходиться у спільній частковій власності, (нежитлових приміщень першого поверху № 1- 1--1-7 загальною площею 85.6 кв.м та нежитлових приміщень першого поверху № 2-1 -:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м. які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ), за яким:
- нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м виділяються у власність ОСОБА_2 ;
- нежитлові приміщення першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87.7 кв.м виділяються у власність ОСОБА_3 ;
- у зв`язку з розподілом нежитлових приміщень з відступом від ідеальних часток а також, розрахована грошова компенсація за відступ від ідеальних часток на 1,05 кв. м. у розмірі 59 721,00 грн.» Тобто, позивач в своїй заяві, фактично в ультимативній формі, повідомляє про своє бажання отримати у власність приміщення першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м та компенсацію за відступ від ідеальних часток у значному для відповідача розмірі. При цьому жодних аргументів на користь саме такого розподілу майна ані позовна заява, ані будь-які інші заяви надані позивачем - не містять. Звертає увагу на той факт, що посилаючись на відсутність з 2022 року згоди щодо спільного управління спірним майном, позивач не надає будь-яких належних та допустимих доказів: 
звернень до відповідача у період з 2022 року із пропозиціями щодо спільного або окремого використання належного майна, ведення господарської діяльності із залученням спірного майна, а також відмови відповідача від наданих пропозицій; звернень до відповідача для встановлення порядку володіння та користування спільним майном; звернень про поділ майна у добровільному порядку; фактів вчинення відповідачем чи будь-якими іншими особами перешкод позивачу у користуванні часткою у спільному майні. Позивачем взагалі не доведено факту порушення її прав, зокрема права володіння та користування належної їй часткою у спільному майні. Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Оскільки позивачем не наведено та не підтверджено належними доказами будь-яких обставин, які б свідчили про неможливість вільно володіти, розпоряджатися та користуватися спірним майном, на нашу думку, у даній справі взагалі відсутнє будь-яке підтвердження порушення прав позивача, а тому позов не підлягає задоволенню.
Позивач у м. Харкові постійно не проживає і не надав підтвердження використання, виміру використання чи іншим чином залучення у свою діяльність саме нежитлових приміщень № 1-1-:-1-7, які вона бажає отримати. Крім того зазначає, що відповідач не маючи вільних обігових коштів не має можливості сплатити позивачу суму, що заявляється позивачем у якості компенсації різниці часток, тим самим відповідач ставиться позивачем у заздалегідь невигідне становище, оскільки позивачем одночасно із вимогою щодо поділу майна висувається грошова вимога, яка може бути погашена тільки за рахунок продажу частки відповідача у спірному майні, що врешті приводить до втрати відповідачем і грошових коштів і майна. Зазначене є свідомим цинічним порушенням права відповідача на вільне володіння та користування належною їй часткою у спірному майні.
Вказує, що вважає висновок таким, що не може бути прийнятий судом до розгляду у якості документу, що надає фактичні дані для поділу спірного майна. Як зазначено на арк. 27 висновку, Технічний паспорт на нежитлові приміщення 1-го поверху в будинку «А-5» по АДРЕСА_1 станом на 2025 рік та проєктну документацію на будівництво житлового будинку «А-5» по АДРЕСА_1 на дослідження надано не було. Дослідження проводилося методом візуального обстеження нерухомого майна, зіставлення результатів обстеження із наданою документацією і вимогами нормативних документів. Обстеження нежитлових приміщень (колишні квартири АДРЕСА_4 проводилися 30.05.2025 року. Опис об`єкта оцінки, наведений у висновку від 14.11.2025 спирається на даних 2004 року (арк.11 висновку). Тобто, будь-які контрольні обміри існуючих станом на 30.05.2025 року розмірів приміщень та їх співставлення із розмірами приміщень в технічних паспортах, з яких вираховується площа приміщень, та різниця в ідеальних долях) - не проводилися, актуальних даних щодо дійсної площі приміщень немає. Враховуючи недостовірність даних щодо розміру площі приміщень та розміру відхилення від ідеальних часток, а також значні розбіжності у визначенні вартості приміщення в цілому, вважає неприйнятними висновок про розмір грошової компенсації саме у розмірі 59721 гр.
02.02.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що відповідно до положень статті 12 Закону України «Про судову експертизу», незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний: 1) провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок; 2) на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз`яснення щодо даного ним висновку; 3) заявляти самовідвід за наявності передбачених законодавством підстав, які виключають його участь у справі. 
Всі обов`язки судового експерта, були в повній мірі виконані при складанні висновку № 2672/2673/2674/2675 від 14.11.2025 р. Так, судовий експерт чітко визначив обсяг фактично виконаних робіт при проведенні вказаної судової експертизи. Одним із таких видів робіт було визначено проведення обстеження нежитлових приміщень першого поверху № 1-1-1-1-7 загальною площею 85.6 кв.м та нежитлових приміщеннях першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м. які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того зазначає, що позивач просить залишити йому ту частину нежитлових приміщень, технічний стан яких є гіршим порівняно із технічним станом приміщень, які позивач просить розподілити на користь відповідача. Приміщення які просить собі залишити позивач є вільними і не перебувають в орендному використанні у будь-яких третіх осіб, в той ж час, приміщення, які позивач просить розподілити на користь відповідача, знаходяться в орендному використанні третіх осіб і відповідач зможе і надалі отримувати економічний прибуток від тих нежитлових приміщень які позивач просить розподілити на користь відповідача; Приміщення які просить собі залишити позивач є пошкодженими внаслідок відкритої збройної агресії російської федерації, в той же час, приміщення які позивач просить виділити на користь відповідача – таких пошкоджень не мають. Таким чином, майновий стан позивача після проведення розподілу нежитлових приміщень першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м та нежитлових приміщеннях першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , буде дещо гіршим ніж майновий стан відповідача. Проте, позивач свідомо йде на такий крок, оскільки керується тим, що першим був вимушений ініціювати процедуру розподілу вказаних приміщень. 
Зазначає, що з 2021 року, відповідач, почала поетапно реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на заволодіння часткою позивача в спільному бізнесі (рейдерське захоплення). Ці дії проявились у наступному: усунення від доступу до майна (приміщень, обладнання, устаткування); усунення від процесу управління; перерозподіл замовлень на виготовлення поліграфічної продукції на суб`єктів господарювання залежних (контрольованих) з боку відповідача; неправомірне заволодіння печатками та штампами; викрадення оригіналів документів, які посвідчують здійснення господарських операцій із виробництва та постачання поліграфічної продукції; підкуп та переманювання найманих працівників на свій бік; умисне вчинення фіктивних господарськи операцій для штучного створення передумов для заволодіння готівковими коштами, що є спільною власністю; умисні неправдиві повідомлення про вчинення злочину. Всі перелічені дії, є предметом досудового розслідування в межах кримінального провадження № 12024226200001033, що проводиться ХРУП №2 ГУНП в Харківській області.
Крім того, відповідач без узгодження із позивачем самостійно змінила умови орендного використання вказаних приміщень. Як наслідок, через односторонні неузгоджені дії відповідача, орендне використання нежитлових приміщень першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м., було припинене орендарем; відповідач ухилилась від виконання своїх обов`язків за умовами орендного використання нежитлових приміщень першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м., не з`явившись в установлений день та час, з метою прийняття вказаних приміщень із орендного використання; відповідач без узгодження із позивачем самостійно визначає умови орендного використання нежитлових приміщень першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м.; відповідач без узгодження із позивачем самостійно отримує орендну плату, яка виплачується за умовами орендного використання нежитлових приміщень першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м.; відповідач перестала приймати участь у організації та проведенні ремонтних робіт, щодо поточного обслуговування інженерно - технічних комунікацій у вказаних нежитлових приміщеннях; відповідач припинила сплачувати комунальні платежі щодо обслуговування нежитлових приміщень першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м та нежитлових приміщеннях першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Як наслідок, будь- яке подальше спільне використання позивачем та відповідачем нежитлових приміщень першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м та нежитлових приміщень першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м. які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є неможливим, через самоусунення відповідача від обов`язків власника нерухомого майна і автоматичне перекладання всього тягарая утримання на бік позивача у справі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.
Представники відповідача Жукова В.М. та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступних висновків.
Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини, на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є власником частини нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 31.08.2001.
Відповідач ОСОБА_3 є власником частини нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 31.08.2001.
Відповідно до технічного паспорту від 22.04.2004 року, об`єкт нерухомого майна загальною площею 85,6 кв.м в літ. «А-5» по АДРЕСА_1 складається з нежитлових приміщень №1-1-:-1-7.
Відповідно до технічного паспорту від 23.02.2004 року, об`єкт нерухомого майна загальною площею 87,7 кв.м в літ. «А-5» по АДРЕСА_1 складається з нежитлових приміщень №2-1-:-2-6 (а.с. 22- 23).
Згідно висновку експерта Національного наукового центра "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" №2672/2673/2674/2675 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 14.11.2025 вбачається, що виділити частку ОСОБА_2 в об`єкті нерухомого майн, що знаходиться у спільній частковій власності, а саме: нежитлових приміщеннях першого поверху №1-1-:-1-7 загальною площею 85,6 кв.м (в літ. А-5 згідно технічного плану БТІ) та нежитлових приміщеннях першого поверху №2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м (в літ. А-5 згідно технічного плану БТІ), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до належної ОСОБА_2 частці частина не виявилося можливим. У дослідженні запропоновано варіант розподілу нерухомого майна з відступом від частки співвласників, що знаходиться у спільній частковій власності, а саме: нежитлових приміщеннях першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85,6 кв.м та нежитлових приміщеннях першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за яким:
-нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85,6 кв.м виділяються у власність ОСОБА_2 ;
-нежитлові приміщення першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м виділяються у власність ОСОБА_3 .
У даному висновку запропоновано варіант розподілу нежитлових приміщень першого поверху № 1-1- - 1-7 загальною площею 85,6 кв.м та нежитлових приміщень першого поверху № 2-1-2-6 загальною площею 87,7 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1 , з відступом від часток співвласників, який не передбачає переобладнань. Запропонований варіант розподілу не передбачає втручання у внутрішні конструкції та інженерні комунікації (а.с. 141-159).
Крім того у висновку вказано, що проаналізувавши ситуацію на ринку нежитлової нерухомості, ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху №1-1-:-1-7 та нежитлових приміщень першого поверху №2-1-:-2-6, що розташовані по АДРЕСА_1 , станом на день проведення експертизи, складає 9 856 855 гр. Грошова компенсація за 1,05 кв.м складає 59 721 гр. (9 856 855/173,3*1,05) (а.с. 152, зворотній бік).
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. 
Щодо тверджень представника відповідача про те, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про неможливість вільно володіти, розпоряджатися та користуватися майном, а саме про порушення права позивача, яке б передувало зверненню до суду, то таке твердження спростовується наданими позивачем копіями документів, зокрема наданою заявою про вчинення злочинних дій з боку ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_2 , витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024226200001033 від 26.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 357 ч. 1 КК України, які свідчать про можливе порушення прав ОСОБА_2 , які передували зверненню до суду з даною позовною заявою, у зв`язку з неможливістю вільно володіти та розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності.
При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.
У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок – один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок – два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних / неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України.
Так, статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
За змістом частини третьої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.
Відповідно до змісту правової позиції Великої Палати Верховного суду від 23.04.2025 у справі №357/3145/20, у результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень – також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК, частини першої статті 50 Житлового кодексу України. Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, слід враховувати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування об`єктом нерухомості, а розмір їх часток та технічна можливість поділу об`єкта нерухомості відповідно до цих часток.
Крім того, за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд визначає розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
Судом встановлено, що висновком експерта визначено варіант поділу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з відступом від частки співвласників, що знаходиться у спільній частковій власності, згідно якого: нежитлові приміщення першого поверху №1-1-:-1-7 загальною площею 85,6 кв.м виділяються у власність позивачу ОСОБА_2 , а нежитлові приміщення першого поверху №2-1-:-2-6, загальною площею 87,7 кв.м виділяються у власність відповідачу ОСОБА_3 . У зв`язку з розподілом нежитлових приміщень з відступом від ідеальних часток, розраховано грошову компенсацію за відступ від ідеальних часток на 1,05 кв.м у розмірі 59 721 гр. 
Суд вважає, що запропонований у висновку експерта варіант поділу нежитлових приміщень є прийнятним, оскільки не передбачає втручання у конструкції будинку та інженерні комунікації; не потребує переобладнань; максимально зберігає можливість подальшого використання кожним із співвласників за призначенням; не порушує цілісність та функціонування всього будинку; максимально відповідає рівності розміру часток; сума компенсації за 1,05 кв.м є співмірною, не обтяжливою та справедливою.
Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наданих доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги складений висновок експерта, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 14, 41 Конституції України, ст. ст. 16, 317, 319, 321, 373, 391 ЦК України, ст. ст. 103, 152, 212 ЦК України, ст. ст. 12, 81-89,141, 211,259, 263-268, 280, 354 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та поділ частки в нерухомому майні, яке знаходиться в спільній частковій власності - задовольнити.
Здійснити поділ нежитлових приміщень першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м та нежитлових приміщень першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з відступом від ідеальних часток співвласників, наступним чином:
Нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-7 загальною площею 85.6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , передати у приватну власність ОСОБА_2 .
Нежитлові приміщення першого поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87.7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , передати у приватну власність ОСОБА_3 .
Припинити право спільної часткової приватної власності на нежитлові приміщення 1 поверху № 1-1 -:-1-7 загальною площею 85,6 метрів квадратних (в літ. А5, згідно технічного плану БТІ) та нежитлові приміщення 1 поверху № 2-1-:-2-6 загальною площею 87,7 метрів квадратних (в літ. А-5, згідно технічного плану БТІ), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці у площі об`єктів нерухомості, що поділяються, через необхідність відступу від ідеальних часток співвласників, у розмірі 1 (одна ціла) 05 (п`ять сотих) квадратних метри, що складає у грошовому еквіваленті 59 721 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять одна) гривень.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено 07.05.2026 р.

Суддя С.Л. Шаренко