Єдиний унікальний номер 719/326/26
Номер провадження 2/719/195/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року  м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області у складі:
головуючої судді Вербіцької М. В.,
з участю секретарки судового засідання Чорної В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у залі судових засідань Новодністровського міського суду Чернівецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС», в інтересах якого діє представник Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

15.05.2026 позивач ТОВ «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС», в інтересах якого діє представник Усенко М. І., звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.01.2025 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 уклали електронний договір (акцептування оферти) про споживчий кредит № 65223527, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» кредит у розмірі 6 200,00 грн на строк 360 днів, пільгова процентна ставка - 0,7 % у день, яка нараховується протягом перших 30 календарних днів з 14.01.2025 по 13.02.2025 та стандартна (базова) процентна ставка - 0,96 %, яка нараховується протягом наступних 330 календарних днів з 14.02.2025 по 09.01.2026, з кінцевим терміном повернення 09.01.2026 року. У п. 1.5.2. договору зазначається, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що складає 930,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 1.4.1. договору. Відповідно до п. 4.7. договору у разі прострочення строку повернення кредиту передбаченого п. 1.4. кредитного договору на 1 календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту (п. 1.2. договору) та п. 4.7.1. у разі прострочення строку повернення кредиту передбаченого п. 1.4. кредитного договору на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 40 % від суми отриманого кредиту (п. 1.2. договору).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 65223527 від 14.01.2025 про споживчий кредит станом на 08.01.2026, наданим ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС», заборгованість за сумою кредиту складає 6 200,00 грн, заборгованість за відсотками 20 884,08 грн, заборгованість за комісією за видачу кредиту - 930,00 грн та заборгованість за штрафами - 3 100,00 грн. Загалом сума заборгованості складає 31 114,08 грн, а також судові витрати у розмірі 2 662,40 грн сплаченого судового збору та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 19.05.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.
07.06.2026 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву від 14.01.2025, у якому вона заперечує проти задоволення позову.
В обґрунтування відзиву зазначає, що цей позов не може бути задоволений судом виходячи з такого. ОСОБА_1 з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами, оскільки позивач не надав доказів фактичного отримання нею кредитних коштів, належного розрахунку заборгованості, виписок по рахунку та інших документів, які підтверджують заявлену суму боргу. Крім того, відповідачку не було належним чином повідомлено про всі істотні умови договору, порядок нарахування процентів і штрафних санкцій. У разі посилання на електронний договір просить надати докази його укладення саме з відповідачкою. Також вважає заявлені проценти та штрафні санкції неспівмірними, у зв`язку з чим просить суд застосувати положення ст. 551 ЦК України та зменшити їх розмір. На підставі ст. 84 ЦПК України відповідачка просить витребувати у позивача оригінал кредитного договору, детальний розрахунок заборгованості, виписки по рахунку та інші докази, що підтверджують позовні вимоги. 
Враховуючи вище викладене ОСОБА_1 просить у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю або зменшити розмір стягнення до фактично доведеної суми.
У відзиві позивачка також клопотала про витребування доказів, зокрема, оригіналу кредитного договору, повного та детального розрахунку заборгованості, виписки по рахунку, доказів отримання нею коштів, доказів про її повідомлення про зміну кредиторів, документів щодо нарахування процентів та штрафних санкцій.
16.06.2026 ОСОБА_1 з`явилася у судове засідання, у якому клопотала про його відкладення на іншу дату та просила надати їй час для ознайомлення з матеріалами справи. Судове засідання відклалося до 17 годин 00 хвилин 23.06.2026. Повідомила, що зі справою ще не ознайомлена, тому питання про витребування доказів було відкладено для з`ясування позиції відповідачки, позаяк наведені докази, які вона просила витребувати, наявні у матеріалах справи.
Позивач та його представник у судові засідання не з`являлися, проте у позовній заяві клопотали розгляд справи здійснювати за їх відсутності та просили задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» у повному обсязі.
У наступне судове засідання відповідачка не з`явилася, своє клопотання не підтримала, відтак суд дійшов переконання про доцільність залишення клопотання про витребування доказів без розгляду.
Проте 23.06.2026 відповідачка подала до суду письмові пояснення, у яких просила позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з неї тіло кредиту у розмірі 6 200 грн, а в решті позовних вимог відмовити.
ОСОБА_1 вказала, що штраф і пеню позивач не міг нараховувати у силу вимог закону - під час дії воєнного стану відповідно до п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Зазначила, що відсотки за користування кредитом штучно завищені і значно перевищують розмір тіла кредиту.
Також відповідачка заперечила стягнення комісії, вказавши, що комісія за надання кредиту у розмірі 930 грн не є платою за додаткову послугу кредитодавця, а видача кредиту є обов`язком кредитодавця, а не його послугою для клієнта.
Окрім того, ОСОБА_1 заперечила розмір витрат на правничу допомогу, звернувши увагу суду на його неспівмірність (8 000 грн) із складністю роботи, а також на відсутність акту виконаних робіт чи наданих послуг.
Проаналізувавши позиції сторін, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права.
Суд установив, що 14.01.2025 ОСОБА_1 за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт уклала з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» договір № 65223527 про споживчий кредит, за умовами якого позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 6 200,00 грн строком на 360 днів, згідно з п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів, сплатити комісію (за наявності) та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника. Типом кредиту є кредит. У п. 1.4. договору зазначається, що повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом та сплата комісії має здійснюватися позичальником відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до договору (а. с. 16). Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії (за умови дотримання графіку платежів): 09.01.2026.
Отже, тіло кредиту - 6 200,00 грн, строк надання кредиту - 360 днів, пільгова процентна ставка - 0,7 % у день, яка нараховується протягом перших 30 календарних днів з 14.01.2025 по 13.02.2025 та стандартна процентна ставка - 0,96 %, яка нараховується протягом наступних 330 календарних днів з 14.02.2025 по 09.01.2026.
Згідно з п. 2.2.3. договору за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов:
- пільгова процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,7 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду користування кредитом (30 календарних днів з 14.01.2025 по 13.02.2025). Після закінчення строку пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка;
- стандартна процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,96 % за один день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду (330 календарних днів з 14.02.2025 по 09.01.2026).
Відповідно до п. 1.5.2. договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що складає 930,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 1.4.1. договору.
Згідно з п. 4.7. договору у разі прострочення строку повернення кредиту передбаченого п. 1.4. кредитного договору на 1 календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту (п. 1.2. договору) та п. 4.6.1. у разі прострочення строку повернення кредиту передбаченого п. 1.4. кредитного договору на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 40 % від суми отриманого кредиту (п. 1.2. договору). Штраф згідно цього пункту договору нараховується у день, наступний за днем настання обов`язку здійснення сплати процентів за користування кредитом.
Згідно з п. 6.3. договору № 7685946, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі правилами, паспортом (споживчого) кредиту (якщо такий вимагається) та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору; він не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору, про які він не повідомив товариство (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо), зокрема позичальник підтверджує, що він не подав до суду заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, стосовно нього відсутнє відкрите провадження у справі про неплатоспроможність (банкрутство) та, що на момент укладення кредитного договору підстав передбачених Кодексом України з питань банкрутства для відкриття такого провадження не існує; вся інформація надана товариству, в т. ч. під час заповнення та відправлення заяви на отримання кредиту є повною, актуальною та достовірною; він відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 13 правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору.
Факт укладення кредитного договору та погодження усіх його умов сторонами підтверджуються копією договору про споживчий кредит № 65223527 від 14.01.2025, додатком № (графік платежів) до нього та паспортом споживчого кредиту продукту «65223527» Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), які підписані відповідачкою належним чином електронним підписом одноразовим ідентифікатором oq1m6d0G 14.01.2025 18:28:18, одноразовий ідентифікатор був надісланий на номер телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» №1447/І від 09.03.2026 (а. с. 19).
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальник, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Отже, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора, умовами якого було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними доказами про переказ грошових коштів на картку позичальниці.
Суд уважає встановленою та доведеною належними доказами обставину укладення кредитного договору між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_1 з дотриманням вимог законодавства щодо укладення договорів в електронній формі та погодження його умов сторонами.
Суд звертає увагу, що відповідачка у частині стягнення з неї тіла кредиту позов визнала, підтвердила, що кредитний договір укладала, грошові кошти отримувала.
На підтвердження перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 , позивач надав суду квитанцію EasyPay № 144161-1542096073-16022026 від 16.02.2026, у якій зазначається, що ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» на запит ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» про успішність операції, згідно договору № 070524/А1-1909 від 07.05.2024 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» надало інформацію, а саме: номер транзакції: 1542096073, сума: 6 200,00 грн; валюта: UAH; дата виконання платіжної операції: 14.01.2025 18:28; номер замовлення: 019465а5-0443-708е-bc3e-6959ab50e403; номер картки: не значиться; статус: виконано; платник: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС», ЄДРПОУ 43561909; призначення платежу: видача кредитних коштів (а. с. 19).
Згідно з п. 2.1. кредитного договору № 65223527 від 14.01.2025 кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 .
Указаний номер карти співпадає з даними номеру особистого електронного платіжного засобу ОСОБА_1 , зафіксованого у реквізитах позичальника (п. 12. договору) у договорі про споживчий кредит № 65223527 від 14.01.2025.
Отже, суд має можливість ідентифікувати операцію по перерахунку грошових коштів у розмірі 6 200,00 грн як таку, що відбулася на користь відповідачки і саме ОСОБА_1 отримала наведені кошти, що доводиться достатніми доказами.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» відповідачка не здійснювала жодних платежів на виконання умов договору та не сплачувала повністю або частково заборгованість, яка у неї виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.
Тому суд доходить переконання про те, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 200,00 грн є підставними.
Проаналізувавши розрахунок заборгованості відповідачки суд дійшов такого висновку.
З 14.01.2025 по 13.02.2025 (30 днів) відповідачці нараховуватися відсотки протягом строку кредитування, вказаного у п. 1.3. договору (360 днів) за процентною ставкою 0,7 % у розмірі 43,40 грн (6 200,00 ? 0,7 % = 43,40 грн) відповідно до умов кредитного договору.
30 днів ? 43,40 = 1 302,00 грн - заборгованість за відсотками.
Починаючи з 14.02.2025 по 08.01.2026 (329 днів) відповідачу нараховуватися відсотки протягом строку кредитування, вказаного у п. 1.3. договору (360 днів) за процентною ставкою 0,96 % у розмірі 59,52 грн (6 200,00 ? 0,96 % = 59,52 грн) відповідно до умов кредитного договору.
329 днів ? 59,52 = 19 582,08 грн - заборгованість за відсотками.
Крім того, суд бере до уваги, що позивач вважав за необхідне стягувати з відповідачки заборгованість за відсотками не за повний період кредитування - 360 днів, а лише за його частину - 329 днів.
Зважаючи на засаду диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), суд уважає, що розрахунок заборгованості слід проводити за період, визначений позивачем - 329 днів.
1 302,00 + 19 582,08 = 20 884,08 грн.
Отже, сукупно розмір заборгованості за відсотками складає 20 884,08 грн, що відповідає вимогам п. 17. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Суд відкидає доводи відповідачки щодо завищення позивачем розміру процентів, які підлягають до стягнення, позаяк вона погодила всі умови договору, у тому числі, щодо розміру і порядку нарахування відсотків, а самі проценти нараховувалися відповідно до умов договору і вимог чинного законодавства.
Щодо стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту у розмірі 930,00 грн (15 % від суми кредиту) суд уважає за необхідне зазначити таке.
У п. 1.5.2. договору вказано, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що складає 930,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 1.4.1. договору.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тому позовні вимоги у цій частині є підставними.
Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за штрафами у розмірі 3 100,00 грн суд уважає за необхідне зазначити таке.
У п. 4.7. кредитного договору вказано, що у разі прострочення строку повернення кредиту передбаченого п. 1.4. кредитного договору на 1 календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту (п. 1.2. договору) та п. 4.7.1. у разі прострочення строку повернення кредиту передбаченого п. 1.4. кредитного договору на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санкції (штраф), у розмірі 40 % від суми отриманого кредиту (п. 1.2. договору). Штраф згідно цього пункту договору нараховується у день, наступний за днем настання обов`язку здійснення сплати процентів за користування кредитом.
Як вбачається з розрахунку заборгованості позивач 15.02.2025 здійснив нарахування штрафу за прострочку відповідно до п. 4.7. договору в розмірі 620,00 грн (6 200,00 ? 10 % = 620,000 грн) та 24.02.2025 ще раз здійснив нарахування штрафу за прострочку вже відповідно до п. 4.7.1. договору в розмірі 2 480,00 грн (6 200,00 ? 40 % = 2 480,00 грн).
Відповідно до п. 18. Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (Розділ доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022).
На підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі воєнний стан неодноразово безперервно продовжувався, зокрема, останній раз Указом Президента України № 342/2026 від 27.04.2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.04.2026 воєнний стан в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.
Станом на дату розгляду справи судом Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності 24 січня 2024 року та передбачають інше. Зокрема, відповідно до редакції п. 6. Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який, власне, і був змінений наведеним вище законом, за договорами споживчого кредиту, укладеними з 24.01.2024, кредитор може нараховувати неустойку (штраф, пеню) та інші платежі за прострочення, якщо це передбачено договором.
Однак п. 18. Прикінцевих положень ЦК України не був скасований і досі звільняє позичальника від неустойки під час воєнного стану.
Коли виникає колізія між нормами двох законів і одна з них спрямована на захист прав споживача, суди за загальним підходом повинні застосовувати ту норму, яка забезпечує вищий рівень захисту споживача. Це випливає із системного тлумачення законодавства України, конституційних принципів та практики Верховного Суду.
Адже відповідно до статті 42 Конституції України «Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та всіх видів послуг і робіт…», що означає, що захист споживача є конституційною гарантією, а тому при тлумаченні та застосуванні законів суд має обирати таке тлумачення, яке найефективніше забезпечує цей захист.
Закон України «Про захист прав споживачів» побудований на принципі підвищеного захисту слабшої сторони у правовідносинах. Споживач у правовідносинах із підприємцем чи фінансовою установою вважається економічно слабшою стороною, тому закон надає йому додаткові гарантії. Тому якщо норми різних законів регулюють однакові відносини, але одна норма забезпечує більший рівень захисту споживача, суд повинен застосовувати саме її.
Крім того, у правозастосуванні застосовується загальновизнаний принцип favor consumeris - тлумачення норм права на користь споживача, відповідно до якого, якщо є колізія правових норм, то суд повинен обрати той варіант, який краще захищає права споживача. Наведений принцип повністю корелюється із загальним принципом справедливості та добросовісності (ст. 3 ЦК України).
У юридичній доктрині та практиці застосовується також такий підхід, що, якщо існують кілька норм, що регулюють ті самі правовідносини, застосовується норма, яка встановлює більш сприятливий режим для особи. У споживчих правовідносинах такою особою є саме споживач.
Виходячи із усього наведеного суд бере до уваги чинні приписи ЦК України щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення у період воєнного стану.
Отже, суд доходить переконання, що у частині стягнення заборгованості за штрафами у розмірі 3 100,00 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» слід відмовити.
Суд уважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності підтверджують обставини, на які він покликається, у частині надання кредитних коштів та невиконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Позивач як на підстави заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідачки на його користь заборгованість сукупно у розмірі 31 114,08 грн у зв`язку із порушенням зобов`язань за описаним вище кредитним договором.
За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 14.01.2025 уклала договір № 65223527 про споживчий кредит з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС». За умовами кредитного договору відповідачці надавалися кредитні кошти, які вона зобов`язалася повернути, сплатити відсотки за користування ними та комісію за видачу кредиту у порядку, визначеному договором.
Відповідачка умови кредитного договору щодо поетапної сплати процентів за користування кредитом не виконувала, а після закінчення строку кредитування грошові кошти не повернула, не сплатила відсотки за користування ними та комісію за їх видачу.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку позивачу - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту, нарахованих відсотках та комісії за видачу кредиту підлягає захисту в судовому порядку.
Суд резюмує, що відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за договором № 65223527 про споживчий кредит від 14.01.2025, укладеним із ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС».
Суд вважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин суд дійшов висновку, що у цьому випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» сукупно заборгованості у розмірі 28 014,08 грн.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.
Згідно із ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідачки; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
За ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).
У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 № 757/29103/20-ц виснувано, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
На підтвердження укладення договору про надання правової (правничої) допомоги позивач надав копію такого договору № 0207 від 02.07.2025, сторонами якого є ТОВ «ФК «ТАЙГЕР-ФІНАНС» та Адвокатське об`єднання «Апологет» (в особі адвоката, керуючого партнера - Усенка Михайла Ігоровича). Крім того, позивачем надано додаток до договору - акт № 1447 наданих послуг (правової (правничої) допомоги), відповідно до якого адвокат надає професійну правничу допомогу за кредитним № 65223527 від 14.01.2025, боржницею якого є ОСОБА_1 , сума наданих послуг складає: 8 000,00 грн та детальний опис наданих послуг до акту № 1447 від 09.03.2026.
Отже, суд уважає доведеною і обґрунтованою оплату позивачем послуг з надання професійної правничої допомоги.
Відповідачка, заперечуючи про ти розміру витрати на правничу допомогу, вказала, що позивач не надав суду акт наданих послуг, що суперечить матеріалам справи, отже, суд відкидає ці її доводи.
Поруч з тим, суд зважає, що адвокат Усенко М. І., фактично, склав позовну заяву, сформулював пакет документів, які до неї додаються і направив до суду. Розгляд справи просив проводити без участі представника позивача, тобто інші послуги позивачеві не надавав. За таких обставин, зважаючи, що відповідачка заперечила розмір витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, а також на приписи ч. 4 ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд уважає за доцільне зменшити розмір витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, які підлягають до стягнення з відповідачки, встановивши його у сумі 5 000 грн.
Загалом, суд дійшов висновку, що у цьому випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» сукупно заборгованості у розмірі 28 014,08 грн, тобто позов задоволено 90,04 %.
Отже, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути: 5 000,00 ? 90,04% = 4 502 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача складає: 2 662,40 ? 90,04 % = 2 397,22 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 614, 629, 1046, 1048-1050 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС», в інтересах якого діє представник Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 65223527 від 14.01.2025 у розмірі 28 014,08 грн (двадцяти восьми тисяч чотирнадцяти гривень 08 коп.).
У решті позовних вимог позивачу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 397,22 грн (двох тисяч трьохсот дев`яноста семи гривень 22 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 502 грн (чотирьох тисяч п`ятсот двох гривень).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР-ФІНАНС», код ЄДРПОУ: 43561909, банківські реквізити: IBAN: НОМЕР_4 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335, адреса місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, 79018.
Відповідачка:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду складено 23.06.2026. 

Головуюча суддя: Мар`яна ВЕРБІЦЬКА