Справа № 576/449/26
Провадження № 2/576/433/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі
головуючого судді	Усенко Л.М.	
секретар судового засідання	Бірюк О.В.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу	№ 576/449/26	
позивач	ОСОБА_1 	
відповідач 	ОСОБА_2 	
про	поділ спільного майна 	
учасники справи та представники:	  	
позивач	не з`явився	
представник позивача	адвокат Рубан О.О.	
відповідач	ОСОБА_2 	
представник відповідача	адвокат Топрикін О.С.	

ВСТАНОВИВ:
25.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , обгрунтовуючи заявлені вимоги тим, що з 02.06.1996 позивач з відповідачем перебувають у шлюбі. Під час шлюбу вони придбали за спільні кошти будинок АДРЕСА_1 , який було оформлено на відповідача. В 2025 році будинок було зруйновано внаслідок бойових дій (терористичних актів, диверсій), спричинених збройною агресією російської федерації проти України. За зруйнований будинок була надана грошова компенсація за житловим сертифікатом на придбання житла. 10.10.2025 позивачем та відповідачем було придбано житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,0593 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , які були оформлені на відповідача. Будинок та земельну ділянку було придбано за рахунок наданої грошової компенсації за житловим сертифікатом замість зруйнованого будинку, придбаного ними як подружжям, а тому це є спільним майном. Добровільно поділити майно відповідач відмовляється. Тому просить визнати за ним право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_2 та на частину земельної ділянки площею 0,0593 га, кадастровий номер 5910300000:01:004:1082, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою судді від 27.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
18.03.2026 від відповідача надійшов відзив, у якому вона не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав.
Нею та ОСОБА_1 під час шлюбу був придбаний будинок в АДРЕСА_1 . Під час шлюбу подружжя придбало автомобіль марки Renault Logan 2010 року випуску вартістю 176 640 грн, мотоблок вартістю 20 000 грн, трактор «Кентавр» - 34 000 грн, пральну машину Samsung – 8 000 грн, два дивани – 21 000 грн, двоспальне ліжко – 8 000 грн.
Автомобіль, мотоблок, трактор та реєстраційні документи на них перебувають у власності та користуванні позивача. Пральна машина, дивани та ліжко залишились в будинку у с. Суходіл.
Після того як будинок АДРЕСА_1 був знищений внаслідок бойових дій, відповідач отримала грошову компенсацію за житловим сертифікатом на придбання житла відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України». 
Під час оформлення нового житла за сертифікатом позивач повідомив, що це майно йому не потрібне. Однак, був присутній при оформленні договору купівлі – продажу житлового будинку АДРЕСА_2 та добровільно надав згоду на укладення договору.
При цьому відповідач особисто сплатила за правові послуги за оформлення договору в розмірі 66 300 грн та 2 500 грн за довідки про знищення. Тоді як позивач ніяких витрат не поніс, а набуте під час шлюбу спільне майно привласнив. 
Тому вважає, що сукупна вартість майна, що знаходиться у власності позивача дорівнює вартості частини будинку, яким вона володіє, у зв`язку із чим позовні вимоги є безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на її користь витрачені кошти під час оформлення будинку по сертифікату в сумі 68 800 грн. (а.с. 50-52).
Представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позові, просив задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, навели підстави, які були попередньо викладені у відзиві. Крім цього, представник відповідача вважав неспівмірними зі складністю справи послуги, надані адвокатом позивачу та просив зменшити їх розмір у випадку задоволення позовних вимог.
Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
З 02.06.1996 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9), який розірвано рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області у справі № 576/137/26від 02.03.2026. Станом на день розгляду цієї справи рішення набрало законної сили (відомості з ЄДРСР).
03.03.2003 сторони придбали житловий будинок, загальною житловою площею 23,7 кв.м, з надвірними та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу укладений від імені відповідача ОСОБА_2 та посвідчений завідуючою Глухівською районною державною нотаріальною конторою Сумської області Міхно Д.В. (а.с. 11-12, 27-28). 
Згідно з витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України ОСОБА_2 отримала сертифікат на компенсацію знищеного будинку АДРЕСА_1 (а.с. 24 зворот-26).
10.10.2025 відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» та Постанови КМУ від 30.05.2023 № 600  «Про затвердження Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна» ОСОБА_2 придбала житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,0593 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5910300000:01:004:1082, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .
Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського районного нотаріального округу Зарубою О.В. та зареєстровано у реєстрі за № 2687 (а.с. 15-22). ОСОБА_1 надав письмову заяву на укладення договору купівлі-продажу дружиною (а.с. 58). 
Відповідач сплатила 2 500 грн на користь КП Глухівське БТІ за довідку про знищення будинку АДРЕСА_1 (а.с. 53), а також 66 300 грн приватному нотаріусу за договором купівлі-продажу згідно квитанції № 2688 (а.с. 54). 
Таким чином, між сторонами існує спір щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Сімейного кодексу України (далі – СК України) та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно із ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова Пленуму), а саме в п. п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби: грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок, загальною житловою площею 23,7 кв.м, з надвірними та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки набуті у власність ОСОБА_2 у період шлюбу з ОСОБА_1 . 
Щодо позовних вимог в частині поділу будинку житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,0593 га, кадастровий номер 5910300000:01:004:1082, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.
Так, встановлено, що житловий будинок, загальною житловою площею 23,7 кв.м, з надвірними та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки набутий у власність у період їхнього шлюбу.
Вказаний житловий будинок було знищено під час повномасштабного збройного вторгнення російської федерації на територію України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, террористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України (а.с. 24-26).
29 серпня 2025 року відповідачу ОСОБА_2 було видано компенсацію за знищений житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді житлового сертифікату, реєстраційний номер сертифіката в РПЗМ: ЗВ-25.08.2025-234116, розмір компенсації на який видано житловий сертифікат становить 1 340 615 (один мільйон триста сорок тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 60 копійок, що підтверджується Витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації (а.с. а.с. 24-26).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського районного нотаріального округу Сумської області Зарубою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 2687, ОСОБА_3 продала (передала у власність) ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 купила (прийняла у власність) житловий будинок та земельну ділянку, загальною площею 0,0593 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і сопруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - 5910300000:01:004:1082, що знаходяться адресою: АДРЕСА_2 , сплачуючи за нього ціну, визначену цим Договором (а.с. 15-22).
Згідно з пунктом 2.1 договору купівлі-продажу, купівля нерухомого майна на ім`я ОСОБА_2 здійснюється за рахунок наданої грошової компенсації за житловим сертифікатом ОСОБА_2 на придбання житла відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» № 2923-IX від 23 лютого 2023 року (зі змінами), а також Постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 року № 600 «Про затвердження Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна». Фінансування придбання житла ОСОБА_2 забезпечується житловим сертифікатом, реєстраційний номер в Реєстрі пшкодженого та знищеного майна ЖС-03.09.2025-23560, дата реєстрації запису про житловий сертифікат 03.09.2025 року (дата закінчення дії житлового сертифіката 03.09.2030 року), розмір компенсації, на який видано житловий сертифікат становить 1 340 615 (один мільйон триста сорок тисяч шістсот п`ятнадцять) гривень 60 копійок (а.с. 17).
Згідно п. 4.5 договору купівлі-продажу укладення даного договору відбувається за письмовою згодою чоловіка покупця – ОСОБА_1 . Справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Шосткинського районного нотаріального округу Сумської області Зарубою О.В. 10.10.2025 року за р. № 2686 (а.с. 20, 58). 
Відповідно до зазначеного нотаріусом в пункті 3.6 Договору купівлі-продажу квартири, нотаріусом перевірено факт державної реєстрації припинення права власності покупця на знищений житловий будинок, за який надана компенсація у зв`язку із його знищенням (а.с. 19).
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та який наступними указами Президента України неодноразово продовжувався, та триває станом на момент постановлення судового рішення по даній справі.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи державна територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів; особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
23 лютого 2023 року Верховною Радою України було прийнято Закон України № 2923-IX «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України».
Закон України № 2923-ІХ передбачає, що у разі знищення або пошкодження житла або майна громадян, зокрема внаслідок війни, громадяни мають право на отримання компенсації від держави.
Відповідно до статей 60, 61, 68, 70 Сімейного кодексу України та статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності; розірвання шлюбу не припиняє цього права; а майно, набуте замість спільного, у тому числі компенсація чи інше відшкодування, зберігає правовий режим спільної сумісної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що житловий сертифікат, отриманий ОСОБА_2 є компенсацією за спільне майно подружжя, а саме зруйнований житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, спірні будинок та земельна ділянка придбані за рахунок коштів цього сертифіката, є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а отже позовні вимоги в частині поділу та визнання за позивачем частини житлового будинку та частини земельної ділянки, які знаходяться адресою: АДРЕСА_2 , підлягають задоволенню.
Також, суд зазначає, що приписами ч. 17 ст. 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» визначено, що отримувач компенсації не має права відчужувати об`єкт житлової нерухомості, земельну ділянку, на якій розташовано такий об`єкт, частку у праві власності на таке майно, придбані (у тому числі проінвестовані/профінансовані) ним з використанням житлового сертифіката, протягом п`яти років.
Згідно з пп. 1 п. 58 Порядку надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 № 600, нотаріус одночасно з посвідченням договору про придбання житла накладає заборону відчуження житла, що придбавається з використанням житлового сертифіката, строком на п`ять років.
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2025 року судом встановлено, що на виконання ст. 73 Закону України «Про нотаріат», ч. 17 ст. 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» та у зв`язку із засвідченням даного Договору купівлі-продажу, нотаріусом накладено заборону на відчуження зазначених в Договорі житлового будинку та земельної ділянки, загальною площею 0,0593 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і сопруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - 5910300000:01:004:1082, що знаходяться адресою: АДРЕСА_2 , які належить ОСОБА_2 строком на п`ять років.
При цьому, суд дійшов висновку, що накладення заборони на відчуження житла, придбаного з використанням житлового сертифіката, не перешкоджає реалізувати права сторін щодо поділу майна подружжя.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню у повному обсязі.
При цьому суд не приймає доводи відповідача про те, що сукупна вартість майна, яке знаходиться у власності позивача, дорівнює вартості частини спірного будинку.
Так, згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами.
Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Всупереч наведеним нормам відповідач не надала жодного доказу на підтвердження своєї позиції. Також не звернулась до суду із зустрічним позовом. 
Відтак, транспортні засоби, побутова техніка та меблі, про які ОСОБА_2 повідомляє як про спільне майно подружжя не є предметом цього спору. Їх наявність, вартість, час придбання та інші необхідні обставини не були предметом розгляду, будь-які докази щодо них в матеріалах справи відсутні.
Щодо заявленої у відзиві вимоги відповідача про стягнення з позивача вартості оформлення будинку по сертифікату в розмірі 68 800 грн, суд зазначає, що відповідач не наділений правом заявляти позовні вимоги окрім випадку, коли він заявляє зустрічний позов. Однак, цього зроблено не було. Також заявлена вимога не може бути розцінена як вимога про стягнення судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. А тому цю вимогу відповідача слід залишити без розгляду. 
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати в сумі 5 362,46 грн (а.с. 4), які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 грн., стосовно яких суд зазначає таке.
Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Вартість послуг наданих за договором про надання правової допомоги № 464 від 15.12.2025 адвокатом Рубаном О.О., згідно акту про надані послуги та розрахунку, який містить детальний розрахунок наданих послуг, від 24.02.2026 становить 10 000 грн.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Враховуючи характер виконаних адвокатом робіт з надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, а саме того, що дана справа не є юридично складною, підготовка позову не потребує значного часу, однак, адвокатом здійснювалась підготовча робота шляхом направлення декількох адвокатських запитів, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення таких витрат у розмірі 5 000 грн.
На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263 – 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
У порядку поділу спільного майна подружжя:
- визнати за ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 ;
- визнати за  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0593 га, кадастровий номер 5910300000:01:004:1082, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь  ОСОБА_1 5 362 (п`ять тисяч триста шістдесят дві) грн. 46 коп. судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 30 квітня 2026 року.

Суддя Л.М. Усенко