Справа № 708/343/26
Провадження № 2/708/343/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді    Попельнюха А. О.,
з участю:
секретаря судових засідань   Омельченко Ю. М.,
представниці позивачки   адвоката Данилюк Н. В.,
представника відповідача   адвоката Супряги О. П.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через свою представницю – адвоката Данилюк Н. В. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав. В обґрунтування поданого позову зазначила, що 07.08.2010 зареєструвала шлюб із відповідачем. У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .
Сімейне життя з відповідачем не склалося, тому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2012 шлюб між ними був розірваний, визначено місце постійного проживання малолітньої дитини разом із матір`ю.
З відповідача на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі 1 000,00 грн щомісячно, до повноліття дитини. Виконавчий лист щодо стягнення з відповідача аліментів перебуває на виконанні у Чигиринському ВДВС. Згідно з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованість відповідача по аліментах станом на 01.07.2014 становила 22 496,75 грн.
Сторони припинили спілкування під час вагітності позивачки, відповідач з 2011 року жодного разу не виявив бажання спілкуватися з сином.
Також зазначила, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться його життям, здоров`ям, вихованням та навчанням, хоча позивачка ніколи не чинила йому перешкод у спілкуванні із сином. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому вихованням, утриманням, оздоровленням та розвитком дитини позивачка займається одноособово.
Зважаючи на викладені обставини, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. До участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки, залучений Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації.
Відповідач ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Супрягу О. П. подав суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування наявних заперечень щодо позову зазначив, що наведені у позовній заяві доводи є безпідставними та не підтверджують свідоме умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. 
У визначений судом строк позивачка ОСОБА_1 через свою представницю - адвоката Данилюк Н. В. подала суду відповідь на відзив, у якому підтримала заявлені нею позовні вимоги та просила суд відхилити доводи, викладені у відзиві, зазначивши, що саме лише бажання батька не позбавляти його батьківських прав не може вважатися проявом батьківського піклування, бажанням брати участь у вихованні дитини та виконувати батьківські обов`язки.
Правом подання заперечення на відповідь на відзив відповідач та його представник не скористалися. 
Під час підготовчого провадження ухвалою суду від 04.05.2026 до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки, залучений Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у зв`язку із чим підготовче засідання судом було відкладено.
19.05.2026 Органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до матеріалів справи був долучений висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.05.2026 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представниця позивачки – адвокат Данилюк Н. В. позов підтримала з підстав, наведених у ньому та відповіді на відзив, і просила суд позов задовольнити. Додатково зазначила, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, протягом усього часу він був відсутній у житті сина. Дитина також позов підтримує, адже не хоче бути пов`язаним з відповідачем. За час розгляду справи в суді відповідач не змінив своє ставлення до сина, лише один раз телефонував позивачці, але із сином не спілкувався. Під час засідання органу опіки та піклування, на якому ОСОБА_2 був присутній, він із дитиною також не спілкувався. У даній справі першочерговим є забезпечення найкращих інтересів дитини, а відповідач доказів бажання відновити контакт з сином не надав. Відносини між сторонами припинилися, коли позивачка була вагітна, після сварки відповідач її покинув і більше контакту не підтримував. Тому вимога про позбавлення його батьківських прав є виваженою і обдуманою позивачкою. 
Представник відповідача – адвокат Супряга О. П. під час судового розгляду проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. На обґрунтування заперечень зазначив, що підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьківських обов`язків, але у випадку неможливості зміни поведінки. Надані стороною позивача докази не є достатніми. Так, відповідач не притягувався до адміністративної відповідальності, йому не виносили попередження. Позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам дитини, а думка дитини не є вирішальною, оскільки син проживає з матір`ю, яка може маніпулювати його думкою та налаштовувати проти батька. Після звернення позивачки до суду відповідач намагався зустрітися з сином, але позивачка була проти. Під час засідання органу опіки та піклування позивачка не дала можливості відповідачеві поспілкуватися з дитиною. Зі слів відповідача, у них із позивачкою був конфлікт, обумовлений втручанням їх сімейне життя її батьками. Наслідком такого втручання було припинення шлюбних відносин, спілкування та подальше розірвання шлюбу. Його фактично вигнали з квартири. Сина він не бачив, оскільки на ці відносини впливала позиція батьків позивачки. Просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки він хоче налагодити стосунки із сином. Одночасно просить суд попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина сторін, поклавши на Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 .
Третя особа - Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації через свою представницю - за посадою ОСОБА_5 надала суду заяву, якою повідомила, що під час опрацювання матеріалів було встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із вимушеною зміною місця проживання наразі проживає на території, що відноситься до Дніпровського району міста Києва та не належить до територіальної юрисдикції Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації.
Третя особи - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації через свою представницю - за довіреністю Дяченко С. О. надала суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. 
Заслухавши присутніх учасників, дослідивши наявні у справі докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Спір, що виник між сторонами, стосується особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, тому до їх правового регулювання суд застосовує положення Глави 13 Сімейного кодексу України.
До завдань Сімейного кодексу віднесено визначення змісту особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 СК України).
До загальних засад регулювання сімейних відносин законодавцем віднесено обов`язок здійснення такого регулювання з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що вбачається із частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України.
Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, що визначено нормами частини першої статті 13 Сімейного кодексу України.
Верховна Рада України Постановою № 789-XII від 27.02.91 ратифікувала Конвенцію про права дитини 20.11.1989 (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року). 
Відповідно до частини 1 статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).
Підстави позбавлення батьківських прав у національному законодавстві закріплені нормами статті 164 Сімейного кодексу України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав (щодо усіх своїх дітей або когось із них) якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Ураховуючи загальні засади цивільного судочинства, зокрема принципи змагальності та диспозитивності, суд виходить із заявлених позивачкою підстав звернення до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо трьох їх спільних дітей, що обґрунтовано ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, жорстоким поводженням із ними, наявністю хронічного захворювання на алкоголізм та наркоманію.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). 
Наведене узгоджується із висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише за умови дослідження фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Одночасно суд також ураховує основні положення Цивільного процесуального кодексу України щодо доказів та доказування, відповідно до яких доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України), вимоги щодо належності, допустимості та достатності доказів (ст. ст. 77, 78, 80 ЦПК України), а також покладений на сторону обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України), та можливість звільнення від доказування визнаних учасниками справи обставин (ст. 82 ЦПК України).
З наведеного випливає, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено саме на сторону позивача.
Під час розгляду справи судом установлено та визнано сторонами, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2012. Даним рішенням було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю (а.с. 18).
Відповідач записаний батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підтвердження чого до матеріалів справи долучений повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00022551225 від 06.04.2019 (а.с. 15-16).
Відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2012 з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 у розмірі 1 000,00 грн щомісячно до повноліття дитини (а.с. 20-21).
На підтвердження невиконання відповідачем батьківських обов`язків з утримання сина позивачкою до матеріалів справи доданий розрахунок державного виконавця щодо заборгованості відповідача зі сплати аліментів, яка станом на 01.07.2014 становила 22 496,75 грн (а.с. 27).
Водночас надана представником відповідача довідка Чигиринського ВДВС у Черкаському районі № 6834 від 05.05.2026 та копії квитанцій про перерахування коштів спростовують наявність заборгованості зі сплати аліментів у відповідача ОСОБА_2 , та доводять їх добровільну і систематичну сплату відповідачем на рахунки виконавчої служби (а. с. 191, 193-212).
З наведеного слідує, що з відповідача на законних підставах стягуються аліменти на утримання сина і заборгованість наразі відсутня.
Одночасно суд зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини та не є виключною обставиною для позбавлення особи батьківських прав.
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 Сімейного кодексу України. До них законодавцем віднесено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Аналізуючи позовні вимоги та доводи представниці позивачки – адвоката Данилюк Н. В. щодо наявності у діях ОСОБА_2 ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини та його матеріального забезпечення суд дійшов висновку, що порушення відповідачем вказаного батьківського обов`язку під час розгляду справи не доведено. 
Як установлено судом, позивачка ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою-характеристикою від 04.02.2026 син сторін навчається у 8-Б класі ліцею № 136 Дніпровського району м. Києва з 2022 року. Мати ОСОБА_1 відвідує батьківські збори, підтримує постійний зв`язок з класним керівником, бере активну участь у житті класу, допомагає батьківському комітету (а.с. 33).
З доданих до матеріалів позовної заяви доказів установлено, що ОСОБА_3 навчається у дитячій музичній школі № 16 Дніпровського району м. Києва по класу гітари, а його навчання оплачує мати ОСОБА_1 (а.с. 34-35).
Також син сторін має високі досягнення у навчанні, бере активну участь у шкільному житті, конкурсах та олімпіадах, на підтвердження чого надано грамоти, дипломи, сертифікати, подяки та похвальний лист (а.с. 36-44).
Окрім того, позивачка оплачує додаткові заняття сина з різних навчальних дисциплін, що підтверджується наданими суду платіжними інструкціями та квитанціями (а. с. 46-56). 
Наведене безсумнівно свідчить про те, що мати забезпечує сину базові потреби, створює сприятливі умови для навчання, піклується про його всебічний розвиток. 
Проте, на думку суду, розірвання шлюбу між батьками та проживання дитини із матір`ю не є достатньою підставою для позбавлення батька батьківських прав, оскільки неприязні відносини сторін не звільняють обох батьків від обов`язку в рівній мірі утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Однак, як зазначено в ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. 
Судячи з висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав № 103-4767 від 18.05.2026 комісією з питань захисту прав дитини визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з тих підстав, що батько не проживає разом із сином, не цікавиться його життям, не бере участі у фізичному, духовному, моральному розвитку дитини. 
З наданого висновку установлено, що відповідач ОСОБА_2 був присутній на засіданні комісії та заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. Комісією також була заслухана думка дитини - ОСОБА_6 , який підтримав позицію матері та пояснив, що батько із ними не проживає, не спілкується та не бере участі у його житті, він його не пам`ятає (а.с. 182-183).
Незважаючи на висновок органу опіки та піклування, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. А тому, відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд не погоджується з даним висновком.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, однак матеріалами справи не підтверджено жорстокого поводження відповідача з дитиною, перебування його на обліку з приводу алкогольної чи наркотичної залежності, аморального способу життя, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності щодо сина чи вчинення інших подібних дій.
Тобто, відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якого можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із ним сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. Наявність тривалих неприязних відносин між батьками дитини не повинно мати вплив на саму дитину.
В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав” від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.
Під час розгляду справи установлено, що основною причиною відсутності спілкування батька з дитиною є тривалі неприязні відносини між батьками - сторонами у справі, які після розірвання шлюбу не знайшли спільної мови у питанні виховання їх сина.
Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дитини, доказів того, що до останнього застосовувалися попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини суду не надано.
З урахуванням цього суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, за наявних на даний час обставин не встановив необхідності в позбавленні відповідача батьківських прав, не погоджуючись при цьому з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав. За таких обставин позов не підлягає до задоволення.
Проте суд, беручи до уваги, що виконання відповідачем батьківських обов`язків зводиться в основному виключно до сплати аліментів, уважає необхідним попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання та утримання сина ОСОБА_4 ,поклавши контроль за виконанням ним батьківських обов`язків на Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.
Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачкою судові витрати не відшкодовуються. 
На підставі викладеного, керуючись Конвенцію про права дитини 20.11.1989 (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ст. ст. 1, 7, 19, 150, 164 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 13, 49, 76-82, 141, 258, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :
Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Покласти на Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники та їх адреси:
Позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстр. і прож.: АДРЕСА_2 );
Представниця позивачки: адвокат Данилюк Наталія Володимирівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 005632, видане Радою адвокатів міста Києва 01.10.2015, адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_3 );
Відповідач: ОСОБА_2  (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстр.:  АДРЕСА_4 );
Представник відповідача: адвокат Супряга Олександр Петрович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК № 001588, видане Радою адвокатів Черкаської області 15.10.2025, адреса робочого місця адвоката: 18001, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 208);
Третя особа: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ: 37388222, місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. О. Кошиця, буд. 11);
Третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ: 37203257, місцезнаходження: 02094, м. Київ, бул. І. Котляревського, буд. 1/1).

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ