ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2026 р. справа № 300/8907/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі, також – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить:
– визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 29.08.2025 за № 092850030269;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 01.12.2007 по 31.03.2008, з 19.12.2008 по 31.03.2009, з 27.11.2009 по 26.03.2010, з 01.12.2010 по 31.03.2011, з 06.11.2011 по 31.03.2012, з 01.12.2012 по 12.03.2013, з 09.12.2013 по 30.03.2014, з 17.12.2014 по 29.03.2015, 08.12.2015 по 24.03.2016, з 14.01.2017 по 31.03.2017, з 18.12.2017 по 24.03.2018, з 03.01.2019 по 23.03.2019, з 11.12.2019 по 19.03.2020 та в Україні з 01.07.2000 по 14.12.2000, а також призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.07.2025 – з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності заяву позивача розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. За наслідками розгляду заяви, поданої позивачем, відповідачем прийнято рішення від 29.08.2025 № 092850030269, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю страхового стажу необхідної тривалості. До страхового стажу не зараховано періоди роботи, визначені трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а також період роботи з 01.07.2000 по 14.12.2000, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків з 01.07.2000 в реєстрі застрахованих осіб, яка є обов`язковою для зарахування стажу. Позивач вважає таку відмову протиправною з мотивів, що стаж набутий ним до виходу рф з міжнародної угоди, у зв`язку з чим такий період роботи має бути зараховано позивачу до його страхового стажу. Крім того, вказує що він не може нести відповідальність за наявність чи відсутність у реєстрі застрахованих осіб інформації про сплату роботодавцем на його користь страхових внесків. Відтак, просить позов задовольнити (а.с. 1-38).
15.12.2025 до відділу документального забезпечення – канцелярії Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, якою до матеріалів справи долучено документ про сплату судового збору (а.с. 40-41).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 42-43).
07.01.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач вказує, що рішення про відмову у призначенні пенсії було прийнято у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи, визначені трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, а також на те, що Україна припинила участь в Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, у зв`язку з чим у відповідача відсутні нормативні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації після 31.12.1991. Стосовно періоду роботи з 01.07.2000 по 14.12.2000, то відповідач вказує, що даний період роботи не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про реорганізацію підприємства та інформація про сплату страхових внесків за позивача. Зважаючи на те, що в даних персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків щодо позивача, то підстав для зарахування періоду роботи до страхового стажу позивача немає. З огляду на це просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 46-63).
07.01.2026 до відділу документального забезпечення – канцелярії Івано-Франківського окружного адміністративного суду від третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву. У своїх поясненнях третя особа вказує на відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи позивача до його страхового стажу з мотивів, схожих із мотивами, наведеними відповідачем у поданому ним відзиві на позовну заяву (а.с. 64-73).
На виконання вимог підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39 у зв`язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді ОСОБА_2 відповідно до наказу голови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 № 27-ОС, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 300/8907/25 (а.с. 74).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 справу № 300/8907/25 передано на розгляд головуючому судді Главачу І.А. (а.с. 75).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 адміністративну справу № 300/8907/25 прийнято до судового розгляду суддею Главачем І.А. (а.с. 76-77).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 18.05.2026 по 22.05.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 22.07.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності органом, уповноваженим розглянути заяву позивача та вирішити порушене в ній питання визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № 092850030269 від 29.08.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідної тривалості страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи, визначені трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а також період роботи з 01.07.2000 по 14.12.2000, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків з 01.07.2000 в реєстрі застрахованих осіб, яка є обов`язковою для зарахування стажу. Позивач вважає таку відмову протиправною з мотивів, що стаж набутий ним до виходу рф з міжнародної угоди, у зв`язку з чим такий період роботи має бути зараховано позивачу до його страхового стажу. Крім того, вказує що він не може нести відповідальність за наявність чи відсутність у реєстрі застрахованих осіб інформації про сплату роботодавцем на його користь страхових внесків (а.с. 25).
Вважаючи вказану відмову протиправною, з метою зобов`язання відповідача зарахувати дані періоди роботи до страхового стажу та призначити пенсію за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами частини 1 статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, який набув чинності з 1 січня 2004 року.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Положеннями частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року – не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року – не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року – не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року – не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року – не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року – не менше 35 років.
Таким чином, для призначення пенсії мають бути дотримані дві умови – щодо віку та страхового стажу особи.
До набрання чинності Закону № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі, також – Закон № 1788-XII), відповідно до частини 1 статті 56 якого, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Щодо мотивів відмови у зарахуванні до періоду страхового стажу періодів роботи, визначених трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , у зв`язку з виходом України та рф з міжнародних договорів та конвенцій, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною 1, 2 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав-учасниць СНД, у тому числі Україна та російська федерація (надалі, також – Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Тож обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Водночас суд зазначає, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, вихід російської федерації з угоди від 01.01.2023 р. не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідного рішення.
Відтак, Україна, як держава – учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Відповідно до змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 , з 01.12.2007 по 31.03.2008 позивач прийнятий на роботу обрубувальником на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 1-2); з 19.12.2008 по 31.03.2009 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 3-4); з 27.11.2009 по 26.03.2010 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 5-6); з 01.12.2010 по 31.03.2011 позивач прийнятий на роботу комплектувальником виробів у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 7-8); з 06.12.2011 по 31.03.2012 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 9-10); з 01.12.2012 по 12.03.2013 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 11-12); з 09.12.2013 по 30.03.2014 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 13-14); з 17.12.2014 по 29.03.2015 позивач прийнятий на роботу розкряжувачем на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 15-16); з 08.12.2015 по 24.03.2016 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 17-18); з 14.01.2017 по 31.03.2017 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 19-20); з 18.12.2017 по 24.03.2018 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 21-22); з 03.01.2019 по 23.03.2019 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 23-24); з 11.12.2019 по 19.03.2020 позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу на верхній склад у ТОВ "Каймира", місцевість, прирівняна до району Крайньої Півночі, та звільнений з даної посади за власним бажанням (записи № 25-26) (а.с. 16-23).
В дані періоди роботи позивач працював на території російської федерації.
Дані періоди роботи позивача підтверджуються також копіями трудових договорів між ОСОБА_1 та ТОВ "Малеєвське" і ТОВ "Каймира" щодо періодів роботи з 01.12.2007 по 31.03.2008, з 27.11.2009 по 26.03.2010, з 01.12.2010 по 31.03.2011, з 06.12.2011 по 31.03.2012, з 01.12.2012 по 12.03.2013, з 09.12.2013 по 30.03.2014, з 17.12.2014 по 29.03.2015, 08.12.2015 по 24.03.2016, з 14.01.2017 по 31.03.2017, з 18.12.2017 по 24.03.2018, з 03.01.2019 по 23.03.2019, з 11.12.2019 по 19.03.2020 та копіями дозволів на роботу іноземця від 03.11.2009, від 02.11.2020 та від 20.11.2014, а також копіями патентів від 09.10.2015, від 15.12.2016 та від 15.11.2017 (а.с. 26-37).
Наведені відповідачем доводи, обґрунтування та пояснення щодо відсутності правових підстав врахування записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.2007 та інших підтверджуючих наявність страхового стажу у позивача документів для призначення пенсії, суд відхиляє, як необґрунтовані і такі, що не спростовують висновків суду у даній справі, оскільки суду не надано належних доказів в обґрунтування того, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності суб`єкт владних повноважень діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно та з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (стаття 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.
Зважаючи на це, відмова відповідача у зарахуванні періодів роботи з 01.12.2007 по 31.03.2008, з 19.12.2008 по 31.03.2009, з 27.11.2009 по 26.03.2010, з 01.12.2010 по 31.03.2011, з 06.12.2011 по 31.03.2012, з 01.12.2012 по 12.03.2013, з 09.12.2013 по 30.03.2014, з 17.12.2014 по 29.03.2015, 08.12.2015 по 24.03.2016, з 14.01.2017 по 31.03.2017, з 18.12.2017 по 24.03.2018, з 03.01.2019 по 23.03.2019, з 11.12.2019 по 19.03.2020 є неправомірною, а надані позивачем підтверджуючі документи не викликають сумнівів щодо їх належності позивачу.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.07.2000 по 14.12.2000, суд звертає увагу на наступне.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Разом з вказаним, як передбачено у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у згаданому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
З наведеного вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.
При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючих довідок, наказів, відомостей тощо підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем для обчислення пенсії не враховано в страховий стаж період роботи позивача на посаді лісоруба по заготівлі лісу у Приватному підприємстві Агрофірма "Опілля" Сокальського району Львівської області з 01.07.2000 по 14.12.2000.
Відповідно до даних трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , 01.07.1996 позивач прийнятий на роботу в Приватне підприємство Агрофірма "Опілля" Сокальського району Львівської області лісорубом по заготівлі лісу (запис № 19). 14.12.2000 позивача звільнено з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії договору (запис № 20) (зворотна сторона а.с. 15). Запис про звільнення позивача з посади посвідчено печаткою Приватного підприємства Агрофірма "Опілля".
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача, відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність.
Записи у трудовій книжці містять підстави внесення, скріплені печаткою підприємства та підписами посадової особи, періоди не накладаються, виконані розбірливим почерком. Запис про звільнення позивача з роботи скріплений підписом директора Приватного підприємства Агрофірма "Опілля".
Відтак, судом з`ясовано, що спірний період трудової діяльності підтверджено достатніми письмовими доказами, достовірність яких не заперечується відповідачем, однак підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів стали доводи щодо відсутності відомостей у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про реорганізацію підприємства та інформація про сплату страхових внесків за позивача.
З цього приводу суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 21 Закону № 1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Відповідно до абзацу 4 частини 5 статті 21 цього Закону, персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
В статті 1 Закону "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI, зазначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 цього Закону, Пенсійний фонд України – орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Положеннями статті 19 Закону № 2464-VI визначено, що Реєстр страхувальників це автоматизований банк відомостей, створений для ведення обліку платників єдиного внеску страхувальників. Реєстр страхувальників формує та веде центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, користувачами цього реєстру є Пенсійний фонд, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 2464-VI, Реєстр застрахованих осіб – автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціальними та іншими виплатами, передбаченими законодавством, та електронного реєстру листків непрацездатності, порядок організації ведення та надання інформації з якого встановлюється Кабінетом Міністрів України. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є податкові органи, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
З урахуванням приписів статті 19 та статті 20 Закону № 2464-VI позивач не є відповідальним за формування Реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб-підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Таким чином, пенсійний орган має право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.
В той же час, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача і підтвердження його стажу роботи, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи.
Наведені відповідачем доводи, обґрунтування та пояснення щодо відсутності відомостей у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування як підставу для відмови у зарахуванні стажу, суд відхиляє, як необґрунтовані і такі, що не спростовують висновків суду у даній справі, оскільки суду не надано належних доказів в обґрунтування того, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду трудової діяльності суб`єкт владних повноважень діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно та з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.
Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що підстав для не зарахування періоду роботи позивача з 01.07.2000 по 14.12.2000, визначеного у трудовій книжці серії НОМЕР_2 та періодів роботи з 01.12.2007 по 31.03.2008, з 19.12.2008 по 31.03.2009, з 27.11.2009 по 26.03.2010, з 01.12.2010 по 31.03.2011, з 06.12.2011 по 31.03.2012, з 01.12.2012 по 12.03.2013, з 09.12.2013 по 30.03.2014, з 17.12.2014 по 29.03.2015, 08.12.2015 по 24.03.2016, з 14.01.2017 по 31.03.2017, з 18.12.2017 по 24.03.2018, з 03.01.2019 по 23.03.2019, з 11.12.2019 по 19.03.2020, визначених у трудовій книжці серії НОМЕР_1 немає, відтак суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.08.2025 № 092850030269 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи на території російської федерації з 06.11.2011 по 31.03.2012 в частині строку з 06.11.2011 по 05.12.2011 задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні докази роботи позивача під час даного періоду. Таким чином, даний строк підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача в період з 06.12.2011 по 31.03.2012.
Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження – це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження – це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. 
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Разом з тим, суд зауважує таке.
У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом пенсійного органу визначено ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
Страховий стаж позивача становить 19 років 05 місяців 15 днів.
Суд констатує, що після зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача, загальний період його страхового стажу буде більшим, ніж мінімально необхідний для призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 9 частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, а саме мінімальною тривалістю від 22 до 32 років.
Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як орган, який відмовив у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу позивача, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи позивача з 01.07.2000 по 14.12.2000, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 та періодів роботи з 01.12.2007 по 31.03.2008, з 19.12.2008 по 31.03.2009, з 27.11.2009 по 26.03.2010, з 01.12.2010 по 31.03.2011, з 06.12.2011 по 31.03.2012, з 01.12.2012 по 12.03.2013, з 09.12.2013 по 30.03.2014, з 17.12.2014 по 29.03.2015, 08.12.2015 по 24.03.2016, з 14.01.2017 по 31.03.2017, з 18.12.2017 по 24.03.2018, з 03.01.2019 по 23.03.2019, з 11.12.2019 по 19.03.2020, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 22.07.2025 та призначити йому з 29.07.2025 пенсію за віком, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню частково.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною 2 статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат суд звертає увагу на наступне.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 7119-2505-3088-4792 від 14.12.2025 (а.с. 41).
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1090,08 грн, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.
Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 092850030269 від 29.08.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 , зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи позивача з 01.07.2000 по 14.12.2000, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 та періодів роботи з 01.12.2007 по 31.03.2008, з 19.12.2008 по 31.03.2009, з 27.11.2009 по 26.03.2010, з 01.12.2010 по 31.03.2011, з 06.12.2011 по 31.03.2012, з 01.12.2012 по 12.03.2013, з 09.12.2013 по 30.03.2014, з 17.12.2014 по 29.03.2015, 08.12.2015 по 24.03.2016, з 14.01.2017 по 31.03.2017, з 18.12.2017 по 24.03.2018, з 03.01.2019 по 23.03.2019, з 11.12.2019 по 19.03.2020, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 22.07.2025 та призначити йому з 29.07.2025 пенсію за віком, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, вул. Майдан Свободи, Держпром, під`їзд 3, поверх 2, м. Харків, 61022) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1090 (одна тисяча дев`яносто) гривень 08 (вісім) копійок. 
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Відповідачу та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача копію цього рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, вул. Майдан Свободи, Держпром, під`їзд 3, поверх 2, м. Харків, 61022);
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя  Главач І.А.