ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/1423/26

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
визнати протиправною та скасувати відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5 та абзацу 13 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю IІ групи, згідно поданого рапорту ОСОБА_1 від 10.12.2025.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Його мати є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, позивач є єдиною особою, який може здійснювати такий догляд за нею, інші родичів другого чи третього ступеня спорідненості відсутні. Відповідач протиправно відмовив у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби, незважаючи на наявність законних підстав.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.
Вказана ухвала суду надіслана відповідачу через систему «Електронний суд» та доставлена до його електронного кабінету 03.03.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. Також копія позовної заяви з додатками доставлена до зареєстрованого електронного кабінету відповідача 09.02.2026 (квитанція №5908210), однак правом для подання відзиву у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відповідач не скористався.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.
ОСОБА_1 з 02.02.2023 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.02.2023 №80-ОС (а.с. 48).
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2024 №239-ОС позивач прийнятий на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу до ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19.02.2024. Укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 роки (а.с. 49).
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 23, 56).
ОСОБА_2 розлучена, що підтверджується актовий записом про розірвання шлюбу №172 від 11.11.2025, складеним Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 40). 
ОСОБА_2 з 18.03.2025 встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням безтерміново, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 08.04.2025 №163/25/1310/В (а.с. 14-17, 63-66).
Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради від 08.09.2025 №1635 про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 18, 67).
Нотаріально засвідченою заявою від 04.12.2024 №3009 ОСОБА_2 підтверджує, що єдиною особою, що може здійснювати постійний догляд за нею та надавати їй матеріальну допомогу та послуги соціального змісту є її син - ОСОБА_1 . Інших осіб, у тому числі членів сім`ї першого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за нею, немає (а.с. 20, 67).
Відповідно до акта обстеження від 03.12.2025 на час перевірки встановлено, що ОСОБА_2 проживає з сином ОСОБА_1 . ОСОБА_2 є особою похилого віку, має ІІ групу інвалідності, відповідно до висновку від 08.09.2025 КНП «Чернігівська міська лікарня №2» ЧМР потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, має слабкий стан здоров`я, пересувається за допомогою палиці або ліктьової милиці. ОСОБА_2 розлучена та ОСОБА_1 є рідним сином та інші родичі першого чи другого ступеня спорідненості відсутні. За результатами обстеження встановлено, що у ОСОБА_1 дійсно є необхідність постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 19, 68).
ОСОБА_1 звернувся з рапортом від 10.12.2025 до старшого зведеного підрозділу (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) про звільнення в запас з військової служби через сімейні обставини, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю II групи. До рапорту додано документи: копія паспорта серії НОМЕР_3 РНОКПП НОМЕР_4 ОСОБА_1 , копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , копія паспорта серія НОМЕР_6 РНОКПП НОМЕР_7 ОСОБА_2 , копія витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особо №163/25/1310/В від 08.04.2025, копія висновку №1635 від 08.09.2025, копія акта обстеження від 03.12.2025, копія нотаріальної заяви ОСОБА_2 (а.с. 73).
Розглянувши рапорт позивача від 10.12.2025 №Р-45932-25 щодо звільнення в запас відповідно до ст.26 ч.5 пп «г» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи) атестаційною комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято рішення відмовити позивачу у звільненні, у зв`язку з не підтвердженням факту відсутності членів сім`ї 2 ступеня споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (а.с. 7, 69).
Вважаючи відмову відповідача у звільненні з військової служби, протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Як передбачено частиною 14 статті 2 Закону №2232-XII, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17.03.2014 після оприлюднення Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та триває на час розгляду цієї справи.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу.
Згідно з абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ такою поважною причиною є необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно із частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період (далі - Положення №1115/2009, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 2 Положення №1115/2009 громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі (далі - військова служба) в добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом. Громадяни, які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується службовим або спеціальним посвідченням.
Розділ XIV Положення №1115/2009 регламентує питання проходження військової служби та деякі питання виконання військового обов`язку в особливий період.
Відповідно до пункту 305 Положення №1115/2009 в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.
Згідно з абзацом другим пункту 307 Положення №1115/2009 з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до пункту 288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою (пункту 292 Положення №1115/2009). 
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.
Конкретний перелік документів, які необхідно надати військовослужбовцю Держприкордонслужби для звільнення з військової служби не визначений, ані Положенням №1115/2009, ані статтею 26 Закону №2232-XII, втім визначені обставини, які мають бути підтверджені для звільнення.
Суд зауважує, що для звільнення з військової служби саме на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовець має довести такі факти:
- наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;
- необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи;
- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто такі особи відсутні або самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи).
Лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Як вже встановлено судом, позивачем до рапорту про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ надано документи на підтвердження наявності підстав для звільнення, зокрема: витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи стосовно ОСОБА_2 від 08.04.2025, відповідно до якого ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням безстроково, у зв`язку з тим, що наявна у неї патологія вказує на стійке виражене порушення статико динамічної функції (опорно-рухового апарату), що призводить до вираженого обмеження пересування та здатності до трудової діяльності; висновок лікарської комісії від 08.09.2025 №1635, виданий КНП «Чернігівська міська лікарня №2» ЧМР за формою № 080-4/о, який вказує, що ОСОБА_2 відноситься до категорії осіб, які мають порушення функцій організму і через це вона як невиліковно хвора особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, а тому потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; акт обстеження фактичного місця проживання від 03.12.2025, яким підтверджується постійне проживання позивача з матір`ю та встановлено, що у ОСОБА_1 є необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 , що її син ОСОБА_1 є єдиною особою, що може здійснювати постійний догляд за нею.
Підставою для відмови у задоволенні рапорту про звільнення відповідач вказав не підтвердження факту відсутності членів сім`ї 2 ступеня споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Суд бере до уваги, що факт наявності у матері позивача статусу особи з інвалідністю ІІ групи та необхідності здійснювати постійний догляд за нею, у межах цих правовідносин не оспорюється відповідачем, такі обставини не були підставою для відмови позивачу у задоволенні його вимог щодо звільнення з військової служби.
Отже, проблемним питанням у спірних правовідносинах є з`ясування наявності чи відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд.
Щодо вказаного питання Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 та від 07.05.2025 у справі №420/30227/24 сформував такі висновки.
Для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
При цьому, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону про військову службу.
Надалі зазначену правову позицію було підтверджено та розвинуто Верховним Судом у постанові від 29.04.2026 у справі №520/14746/25, відповідно до якої суди зобов`язані досліджувати реальний стан речей, враховуючи сукупність обставин: де проживає потенційний доглядач, чи має він фізичну та матеріальну можливість здійснювати догляд, чи наявні у нього малолітні діти або інші об`єктивні обставини, що унеможливлюють виконання функцій доглядача. Зазначений підхід є загальнообов`язковим при тлумаченні абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII
Визначення поняття - осіб першого та другого ступеня споріднення в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» не наведено.
Нормами Цивільного Кодексу України наведено в статтях 1261 та 1262 наведено поняття спадкоємців першої та другої черги.
Натомість, дослівне визначення осіб першого та другого ступеня спорідненості міститься в Податковому кодексі України, а саме підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що:
- членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
- членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
До матеріалів справи позивач надає документи на підтвердження того, що його донька ОСОБА_4 проживає в іншій країні, а саме в Бельгії, має тимчасовий дозвіл на проживання та має робочий контракт на невизначений термін з Публічним центром соціальної допомоги Монсу (а.с. 22-24, 26-27, 28). 
Суд зазначає, що за таких обставин перебування за кордоном доньки позивача може бути розцінене як об`єктивна обставина, що фактично унеможливлює безпосереднє здійснення нею постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 на території України. Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої у разі юридичної наявності родича суд повинен оцінювати, чи має така особа реальну можливість здійснювати догляд, а не обмежуватися формальним встановленням факту споріднення.
Також позивачем надано сформований за допомогою електронного сервісу «Дія» актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 11.11.2025 №172.
Водночас суд зауважує, що такі документи не були надані відповідачу при поданні рапорту про звільнення від 10.12.2025, а надані лише під час розгляду справи в суді.
Таким чином, звертаючись з рапортом про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ позивач не надав документи, які підтверджують відсутність у його матері ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто такі особи відсутні або самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). Натомість позивач взагалі не зазначив про наявність онуки.
Резюмуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач не надав відповідачу належних доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених підпунктом «г» пункту 3 частини 5 та абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ. 
За таких обставин, у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача з військової служби з підстав визначених підпунктом «г» пункту 3 частини 5 та абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України №2232-ХІІ з зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
З огляду на викладене у своїй сукупності, суд доходить висновку про правомірність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби. У даних спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Водночас суд зазначає, що позивач за наявності у нього інших документів, окрім тих, які були додані до рапорту від 10.12.2025, не позбавлений права звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України №2232-ХІІ Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно із частинами 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідачем доведено, що у спірних відносинах він діяв обґрунтовано та правомірно. Тому відсутні підстави для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Повне рішення суду складено 16 червня 2026 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО