ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 703/7448/25		
Провадження № 22-ц/821/749/26		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,
секретаря – Кукушкіної А. О.,

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі по тексту ТОВ «Факторинг Партнерс», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивувало тим, що 23.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі ТОВ «Селфі Кредит») та ОСОБА_1 укладено Договір № 1852056 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 17 500,00 грн та зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, встановлений Договором.
Стверджується, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в розмірі, передбачених Договором, однак ОСОБА_1 своїх зобов`язань з повернення грошових коштів та сплати процентів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.
21.07.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу № 21-07/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь позивача право вимоги, зокрема, за Договором, укладеним з відповідачем.
У зв`язку з вищевикладеним та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.11.2025, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість в загальному розмірі 94 999,98 грн, що включає 19 999,99 грн основного боргу, 64 999,99 грн заборгованості за процентами, 10 000,00 грн пеня та штрафи, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2026 року позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за Кредитним договором № 1852056 від 23.10.2024 у сумі 69 399,99 грн, що включає 19 999,99 грн заборгованості за кредитом, 49 400,00 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, а також 1 769,56 грн судового збору та 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, всього 74 169,55 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що доказів сплати відповідачем ОСОБА_1 заборгованості за вказаним Кредитним договором, як частково, так і у повному обсязі, матеріали не містять, однак, враховувавши відсутність правових підстав нарахування процентів за користування кредитом після відступлення права вимоги, а також стягнення пені, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Факторинг Партнерс» 11.02.2026 подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів в розмірі 16 666,66 грн та штрафу за прострочення позичальником виконання зобов`язання в розмірі 10 000,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким просить задовольнити вимоги в цій частині в повному обсязі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на подальше нарахування процентів суперечить змісту п. 3.1.1 Договору факторингу та фактично ґрунтується не на умовах Договору, а на довільному тлумаченні суду, що є неприпустимим.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про припинення нарахування процентів у зв`язку з відправленням вимоги від 17.09.2025 не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки така вимога не передбачала негайного повернення кредиту та не містила положень про припинення або розірвання Кредитного договору.
Щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення позичальником умов Кредитного договору зазначено, що така вимога є правомірною та підлягає до задоволення, оскільки розмір заявленої до стягнення неустойки визначений умовами Кредитного договору з урахуванням обмежень встановлених Закону України «Про споживче кредитування».
Вказує, що спеціальним нормативно-правовим актом для вирішення відповідного питання є Закон України «Про споживче кредитування», який містить заборону на стягнення неустойки лише за тими кредитними договорами, які були укладені до 24 січня 2024 року. Оскільки Кредитний договір у справі укладено 23.10.2024, скаржник вважає, що вимога про стягнення штрафу є правомірною.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 23.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір № 1852056 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», за яким Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 17 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а споживач зобов`язався повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.1) (а.с. 17 – 21).
Пунктами 1.2-1.5 Договору сторони погодили, що сума кредиту становить 17 500,00 грн, строк кредиту – 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 25 днів, стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору.
Загальні витрати на дату укладення Договору складають 61 250,00 грн (п. 1.8.1 Договору), орієнтовна реальна річна процентна ставка 2499,48% річних (п. 1.9.1 Договору), орієнтовна загальна вартість кредиту на день укладення Договору 78 750,00 грн (п. 1.10.1 Договору).
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у році, метод «факт-факт».
Зі змісту Кредитного договору вбачається, що при його укладенні позичальником було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адреса місця фактичного проживання, номери мобільних телефонів та електронна адреса. Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С081 23.10.2024 о 20:13:38.
З копії листа ТОВ «Пейтек» № 20250722-289 від 22.07.2025, вбачається, що 23.10.2024 на платіжну клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» було успішно перераховано кошти у сумі 17 500,00 грн, у призначенні платежу зазначено: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с. 33).
28.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 1852056 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», за змістом якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 2 500,00 грн, після чого сума кредиту становить 20 000,00 грн, денна процентна ставка за лишилася на рівні 1% на день, загальні витрати за кредитом 69 850,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 2495,14% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту 89 850,00 грн (а.с. 26 – 27).
Додатковою угодою внесені зміни до п. 6.4.1-6.4.2 Договору, встановлено штраф у розмірі 3 000,00 грн на 4-й день невиконання (неналежного виконання) Договору та 600,00 грн щоденно, починаючи із 5-го дня невиконання (неналежного виконання) умов Договору позичальником.
З копії листа ТОВ «Пейтек» № 20250722-290 від 22.07.2025, вбачається, що 28.10.2024 на платіжну клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» було успішно перераховано кошти у сумі 2 500,00 грн, в призначенні платежу зазначено: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с. 33).
21.07.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс», укладено Договір факторингу № 21-07/25 (ас. 36 – 42 на звороті).
Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим Договором. 
За п. 3.1.3 Договору, право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами цього Договору, з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників та оплати фактором суми фінансування в порядку у строки, передбачені п. 4.2 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за Кредитними договорами.
На підтвердження придбання позивачем права грошової вимоги надано платіжну інструкцію від 21.07.2025 № 539770001, за якою ТОВ «Факторинг Партнерс» перерахував на користь ТОВ «Селфі Кредит» 2 400 344,00 грн, в призначенні платежу вказано: оплата згідно Договору факторингу № 21-07/25 від 21.07.2025 (а.с. 51).
Як вбачається із Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу від 21.07.2025 № 21?07/25, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 1852056 на загальну суму 79 399,99 грн, що складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 999,99 грн, суми заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 49 400,00 грн, та суми заборгованості по штрафах/пені в сумі 10 000,00 грн (а.с. 57).
17.09.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» направлено ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги відповідно до Договору № 21-07/25 від 21.07.2025, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс», за яким право вимоги за Кредитним договором № 1852056 від 23.10.2024 відступлене позивачеві, повідомлення містить вимогу про повне дострокове погашення заборгованості, що включає суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19 999,99 грн, суми заборгованості по відсоткам в розмірі 60 599,99 грн, 10 000,00 грн штрафу, пені (а.с. 58 -59).
Відповідно до розрахунку ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості за Кредитним договором № 1852056 від 23.10.2024 станом на 17.10.2025 становить 96 399,98 грн з яких 19 999,99 грн заборгованість по тілу кредиту, 66 399,99 грн заборгованість за відсотками, 10 000 грн пеня/штрафи (а.с. 61).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «Факторинг Партнерс» – адвоката Сердійчука О. Л., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Скаржником рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів в розмірі 16 666,66 грн та штрафу за прострочення позичальником виконання зобов`язання в розмірі 10 000,00 грн, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За наслідками апеляційного перегляду колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині наведеним вимогам закону відповідає не в повній мірі, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що набув право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 1852056 від 23.10.2024.
З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі згідно Закону України «Про електронну комерцію» укладено Договір про споживчий кредит № 1852056, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 17 500,00 грн та зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, встановлений Договором.
Пунктом 1.5. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, який становить 1% за кожен день користування кредитом. 
Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». 
Згідно пункту 4.4. Кредитного договору споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.
28.10.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 1852056 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», за змістом якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 2 500,00 грн, після чого сума кредиту становить 20 000,00 грн, денна процентна ставка за лишилася на рівні 1% на день, загальні витрати за кредитом 69 850,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка 2495,14% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту 89 850,00 грн.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України). 
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
21.07.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс», укладено Договір факторингу № 21-07/25, відповідно до якого фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору в порядку та у строки, встановлені цим Договором. 
На підтвердження придбання права грошової вимоги, позивачем надано платіжну інструкцію від 21.07.2025 № 539770001, за якою ТОВ «Факторинг Партнерс» перерахував на користь ТОВ «Селфі Кредит» 2 400 344,00 грн, в призначенні платежу вказано: оплата згідно Договору факторингу № 21-07/25 від 21.07.2025.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Відповідно до п. 3.1.1. Договору факторингу № 21-07/25 від 21.07.2025, права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у п. 2.2 цього Договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені кредитними договорами.
Тобто Договором факторингу чітко та повністю зазначено які саме права набуло ТОВ «Факторинг Партнерс», зокрема право подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів.
Враховуючи, що умовами Договору про надання споживчого кредиту № 1852056 передбачено право кредитора здійснювати нарахування процентів за користування кредитом в межах строку кредитування і таке право, враховуючи строк кредиту, існувало на момент укладення Договору факторингу № 21-07/25 від 21.07.2025, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 1852056 в тому самому обсязі, в якому їх мав первісний кредитор, у тому числі право здійснювати нарахування процентів за користування кредитом в межах строку кредитування та вимагати виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за спірним Кредитним договором. 
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на подальше нарахування процентів суперечить змісту п. 3.1.1 Договору факторингу, а тому проценти за користування кредитом, нараховані ТОВ «Факторинг Партнерс» після набуття права вимоги, є правомірними та здійсненими у відповідності до умов Договору про надання споживчого кредиту № 1852056 від 23.10.2024, яким передбачено нарахування процентів у межах строку кредитування, а також до умов Договору факторингу № 21-07/25 від 21.07.2025.
Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на постанову ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, помилково дійшов висновку, що у позивача відсутні підстави для стягнення з боржника процентів за користування кредитом за період з 22.07.2025 по 17.10.2025, оскільки 17.09.2025 ТОВ «Факторинг Партнес» направлено вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов’язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Апеляційний суд, констатує, що 17.09.2025 ТОВ «Факторинг Партнес» направлено вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором  ОСОБА_1 .
У вимозі ТОВ «Факторинг Партнес», посилаючись на ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умови Кредитного договору, вимагає достроково до 17.10.2025 повернути кредит у повному обсязі, а саме повернути/оплатити суму кредиту (основну суму боргу) – 19 999,99 грн; повернути/оплатити заборгованість за процентами за користування кредитом (заборгованість за платою за користування кредитом) – 60 599,99 грн; повернути/оплатити заборгованість за штрафними за невиконання та/або неналежне виконання Кредитного договору – 10 000,00 грн. 
Водночас п. 5.4 укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 . Договору про надання споживчого кредиту № 1852056 від 23.10.2024 передбачає право Товариства вимагати від споживача повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.
Отже у зв’язку з порушенням відповідачем виконання зобов’язання за Кредитним договором позивач використав право достроково вимагати з споживача повернення заборгованості за Кредитним договором, надіславши 17.09.2025 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов’язаних з ним платежів. 
Таким чином, пред’явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та штрафу, позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов Договору змінив строк виконання основного зобов’язання. 
Разом з тим, 24.06.2026 до Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли докази, що підтверджують статус військовослужбовця відповідача, а саме копія посвідчення учасника бойових дій Серії НОМЕР_2 та копія довідки № 1352/6028 від 23.03.2026 про те, що ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 31 липня 2025 по теперішній час.
Щодо долучених стороною відповідача доказів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що подані стороною відповідача до апеляційної інстанції докази, не могли бути подані до суду першої інстанції з поважних та не залежних від відповідача обставин, вважає за доцільне їх прийняти.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного тану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 05/1993/17-ц особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
На підтвердження обставин наявності пільг передбачених вищезазначеним Законом, відповідачем надано копію посвідчення учасника бойових дій Серії НОМЕР_2 від 08.07.2024, копія довідки № 1352/6028 від 23.03.2026 про те, що ОСОБА_1 дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 31 липня 2025 по теперішній час. 
Таким чином, у період з 31 липня 2025 року та до закінчення строку Кредитного договору, відповідач мав статус військовослужбовця Збройних сил України, а отже на нього поширювались пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку щодо необхідності здійснення перерахунку у частині нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами.
Вирішуючи даний спір, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 49 400,00 за період з 23.10.2024 по 21.07.2025.
Враховуючи, що умовами Кредитного договору передбачена стандартна процентна ставка у розмірі 1% в день, то з ОСОБА_1 підлягає до стягнення заборгованість за користування кредитними коштами за період з 22.07.2025 по 30.07.2025 в розмірі 1 799,91 грн, а тому загальний розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за весь період кредитування становить 51 199,91 грн.
Щодо стягнення штрафу.
Умовами Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 28.10.2024), а саме п. 6.4. передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 3 000,00 грн на 4 день такого невиконання та/ або неналежного виконання (п. 6.4.1.) та у розмірі 600,00 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.4.2.).
Відповідно до п. 6.4.3. Кредитного договору штрафи за Договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим Договором, обмежується сумою визначеною, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». 
Пунктом 6.4.4. Кредитного договору встановлено, що штрафи нараховуються протягом строку наявності діючої простроченої заборгованості, згідно з встановленою шкалою штрафів, залежно від кількості днів прострочення. При наявності діючого прострочення за попереднім(и) платежем(ами), що були визначені в Графіку платежів, виникнення додаткового прострочення за новим зобов`язанням (відповідним платежем, визначеним в Графіку платежів), не передбачає додаткового нарахування штрафу за новим зобов`язанням, і не перериває нарахування штрафів для діючого прострочення. Якщо протягом строку дії Договору Споживач повністю поверне прострочену заборгованість і знову через деякий час допустить прострочення платежу, по новому простроченню нарахування штрафів буде здійснюватися знову, враховуючи шкалу штрафів та кількість днів нового прострочення.
Аналізуючи зміст положень чинного законодавства щодо правомірності стягнення пені та штрафу колегія суддів враховує наступне.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Колегія суддів констатує, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості виконаний ТОВ «Селфі Кредит», проте, враховуючи, що спірний Кредитний договір укладено 23.10.2024, можливо дійти висновку, що штраф за Кредитним договором нарахований у період дії воєнного стану, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 звільняється від обов`язку його сплати на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що Договір № 1852056  відповідачем був укладений 23.10.2024, тобто пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринку фінансових послуг», яким було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня з дня набрання чинності цим Законом, то вони не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржувані частині з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (п. 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (п. 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)).
Тобто у даному випадку пріоритетним є саме застосування описаних приписів п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
При цьому, відповідно до ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування» метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.
Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті (ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування»).
Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній з 24 грудня 2023 року), у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Датою набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є 24 грудня 2023 року. Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року.
У цій справі Договір про споживчий кредит між первісним кредитором та відповідачем укладено 23 жовтня 2024 року. Отже, оскільки Кредитний договір укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до боржника не застосовуються положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.
Системний аналіз приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить про те, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» з 23 січня 2024 року взагалі не мають предметом правового регулювання питання щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в Україні.
Отже, нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в Україні з 24 січня 2024 року регулюються виключно ЦК України, а тому, у даному випадку правильно застосовувати саме п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу суперечать нормам закону, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення, скасувавши його в частині частково задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними кошами у розмірі з 49 400,00 грн та задовольнивши частково вимоги в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача 51 199,91 грн процентів, відповідно збільшивши загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 стягнутої на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» з 69 399,99 грн до 71 199,99 грн, що включає в себе 19 999,99 грн заборгованості за кредитом та 51 199,91  грн заборгованості за процентами.
У решті рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволено на 74,95 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 815,59 грн.
За подання апеляційної скарги із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 723,38 грн пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» – задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2026 року змінити, скасувавши в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами та судового збору.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» в цій частині задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість по процентах за Кредитним договором № 1852056 від 23.10.2024 у розмірі 51 199,91 грн, що в сумі з тілом кредиту у розмірі 19 999,99 грн становить загальну суму боргу у розмірі 71 199,99 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 815,59 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 2 723,38 грн, що разом складає 4 538,97 грн.
У решті рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 30 червня 2026 року.

Головуючий   Л. І. Василенко

 Судді:         О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко