Справа № 729/609/26 2/729/673/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и
заочне
28 травня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Булиги Н. О.
при секретарі Романченко С. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобровиця у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.04.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1563094 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1500 грн. на строк 359 днів, до 13.04.2025 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором виконало, надавши грошові кошти у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки, що підтверджується відповідними доказами.
24.12.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 24122024, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у неї утворилась заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 15 750 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 1500 грн., заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором – 9375 грн., проценти, нараховані позивачем за 110 календарних днів – 4125 грн., штрафні санкції – 750 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи вважається повідомленою своєчасно та належним чином, відповідно до положень п. 2 ч.7, п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України (за зареєстрованим у встановленому Законом порядку місцем проживання), що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не подавала.
З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково з таких підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 18.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1563094 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності (а.с.83-87).
Уклавши вказаний договір на визначених у ньому умовах, відповідачка підтвердила свою згоду з його змістом та взяла на себе зобов`язання належним чином виконувати передбачені ним умови, зокрема щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором. Умови договору визначені його положеннями. Зокрема, строк кредиту становить 360 днів – з 18.04.2024 року по 13.04.2025 року; періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів; стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % на день.
Зазначений договір укладено в електронній формі шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця через веб-сайт та мобільний застосунок «SlonCredit» і підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» взяло на себе зобов`язання надати відповідачці грошові кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої були зазначені відповідачкою під час укладення договору.
Судом встановлено, що кредитні кошти у сумі 1500,00 грн були перераховані відповідачці на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК», а відтак первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договором (а.с.77).
Перерахування вказаних коштів також підтверджується інформацією наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з якою, 18.04.2024 було здійснено зарахування коштів у сумі 1500,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_2 , яка емітована на ім`я ОСОБА_1 .
Разом з тим судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, зокрема не здійснила оплату процентів та не повернула суму кредиту у визначені договором строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», за період з 18 квітня 2024 року по 24 грудня 2024 року за відповідачкою обліковується заборгованість у сумі 11 625,00 грн (а.с. 93).
Судом також було встановлено, що 24.12.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 24122024, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників зазначених у Реєстрі боржників (а.с.68-71).
У зв`язку з відступленням права вимоги до позивача перейшло право вимоги заборгованості за договором № 1563094 від 18.04.2024 року, яка станом на момент звернення до суду складає 15 750,00 грн, з яких: 1 500,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 9 375,00 грн – заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором, 4 125,00 грн – проценти, нараховані позивачем, 750,00 грн – штрафні санкції.
З наданого витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу вбачається, що до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1563094 від 18 квітня 2024 року, при цьому загальний розмір заборгованості становить 11625,00 грн, з яких: 1 500,00 грн — заборгованість за тілом кредиту; 9375,00 грн — заборгованість за процентами та 750,00 грн. — штрафні санкції (а.с. 97-98).
Згідно з розрахунком нового кредитора ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», за період з 25 грудня 2024 року по 13 квітня 2025 року відповідачці нараховано проценти за користування кредитом у сумі 4 125,00 грн, виходячи зі стандартної процентної ставки 2,5 % на день (а.с. 94-95).
Отже, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 1563094 від 18 квітня 2024 року, яку позивач просить стягнути з відповідачки, становить 15 750,00 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту – 1500 грн., заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором – 9375 грн., проценти, нараховані позивачем за 110 календарних днів – 4125 грн., штрафні санкції – 750 грн.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі Закону) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію». Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями, закріпленими у статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В ч.1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно вимог, закріплених у ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). А у ч. 2 ст. 1054 ЦК України закріплене правило, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно доч.1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ч.1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За правилами, закріпленими у ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У ч.1 ст. 1050 ЦК України закріплене правило, за яким якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За правилами, визначеними ст. 512 та ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1ст. 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Разом з тим, 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами.
Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року.
Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, до 22 квітня 2024 року надавачі споживчих кредитів могли здійснювати нарахування процентів у розмірі - 2,5%, з 22 квітня 2024 року дозволено здійснювати нарахування процентів, не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5%, а з 20 серпня 2024 року 1% на день.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відсотки за кредитним договором № 1563094 від 18 квітня 2024 року, нараховані позивачем за ставкою 2,5% на день, підлягають перерахунку з урахуванням обмежень, встановлених ч. 5 ст. 8 та п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Так, за період з 18 квітня 2024 року до 21 квітня 2024 року (4 дні) сума відсотків за ставкою 2,50 % на день становить 150,00 грн (1 500,00 ? 2,50 % ? 4).
За період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року (120 днів) сума відсотків за ставкою 1,50 % на день становить 2 700,00 грн (1 500,00 ? 1,50 % ? 120).
За період з 20 серпня 2024 року до 13 квітня 2025 року (237 днів) сума відсотків за ставкою 1,00 % на день становить 3 555,00 грн (1 500,00 ? 1,00 % ? 237).
Загальна сума відсотків за договором за період з 18 квітня 2024 року до 13 квітня 2025 року становить 6 405,00 грн (150,00 + 2 700,00 + 3 555,00).
З огляду на те, що відповідачка допустила порушення умов кредитного договору та не надала доказів належного виконання зобов`язань, за нею обліковується заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами.
Водночас, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 8 та п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», позовні вимоги про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню у сумі 6405 грн.
Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема від сплати неустойки (штрафу, пені), а нараховані з 24 лютого 2022 року такі платежі підлягають списанню.
Таким чином, з урахуванням вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у стягненні штрафних санкцій у сумі 750,00 грн. слід відмовити, оскільки такі нараховані у період дії в країні воєнного стану.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідачки становить 7 905 грн, з яких: 1500,00 грн — основний борг; 6 405,00 грн — проценти за користування кредитом.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2 662 грн. 40 коп., з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 7 905 грн. із заявлених 15 750 грн., що становить 50,19 % від загального розміру позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 336 грн. 26 коп. (2 662 грн. 40 коп. ? 50,19 %).
Вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18 вказано, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Представником позивача було надано заявку № 17802 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; копію свідоцтва адвоката Столітнього М.М. про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року про надання правової допомоги, укладеного позивачем з адвокатом Столітнім М.М.; ордер на надання правничої допомоги за договором № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; рахунок на оплату послуг адвоката на суму 10 000,00 грн; акт прийому передачі виконаних робіт за договором № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року по наданню правничої допомоги при стягненні з ОСОБА_1 боргу, згідно якого вартість наданих адвокатом послуг становить 10000 грн. (а.с. 23-24,28,79-80,88,92, 96).
На думку суду, всі вказані у акті роботи входять до обсягу правової допомоги по цій справі. Однак, розмір витрат на правову допомогу не відповідає критерію пропорційності, враховуючи невисоку складність цієї справи та об`єм виконаних робіт, а також враховуючи, що адвокат не брав участь у судових засіданнях. На думку суду, пропорційним розміром таких витрат є сума в розмірі 5000 гривень.
Враховуючи вищевказані обставини та факт часткового задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути в порядку відшкодування витрат на правову допомогу 5 000 гривень.
Керуючись ст. 15, 16, 509, 512, 514, 526, 530, 610, 611, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1, 1077, 1084 ЦК України,ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1563094 від 18 квітня 2024 року в загальному розмірі 7905 (сім тисяч дев`ятсот п`ять) гривень, з яких: 1500 гривень — заборгованість за тілом кредиту та 6405 гривень— заборгованість за процентами за користування кредитом.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір у розмірі 1336 (одна тисяча триста тридцять шість) гривень 26 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінтраст Капітал», місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, код ЄДРПОУ 44559822.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя Бобровицького районного суду Н.О. Булига