Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року Справа№200/1931/26 

приміщення суду за адресою: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 1.
Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині не нарахування ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром з 30.12.2020 з подальшим перерахуванням та відповідною індексацією грошових доходів до нарахованої пенсії по день фактичної виплати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за вислугою років, довічно, без обмеження її максимальним розміром з 30.12.2020 з подальшим перерахуванням та відповідною індексацією грошових доходів до нарахованої пенсії, виходячи з розміру розрахованої заробітної плати та індексу споживчих цін (індекс інфляції) за 2020 – 105,0 %, за 2021 – 110,0 %, за 2022 – 126,6 %, за 2023 – 105,1%, за 2024 рік – 112,0 %, за 2025 – 108,0 %, по день фактичної виплати;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати у розмірі судового збору у розмірі 1331,20 грн. та збитки на оплату судового збору 25 грн., всього у сумі 1356,20 грн.
- відповідно до ч. 2 ст. 371 КАС України допустити до негайного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області;
- відповідно до ст. 381-1 - 383 КАС України встановити судовий контроль за виконанням рішення по цій справі та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у встановлений судом строк, подати до суду звіт щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року ухвалено розглядати позов за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), та витребувано у відповідача належним чином завірені копії: пенсійної справи позивача в межах спірних правовідносин, в тому числі протоколи/розпорядження щодо перерахунку пенсії.
17 квітня 2026 року, засобами ЄСІТС до суду, надійшов відзив відповідача.
20 квітня 2026 року, засобами ЄСІТС до суду, відповідь на відзив.
26 травня 2026 року в ухвалі суду витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію довідки з місця роботи з зазначенням посади, на якій працює позивач (у разі неможливості надання - окремі пояснення з цього приводу), трудової книжки, військового квитка (усі сторінки).
29 травня 2026 року, засобами ЄСІТС до суду, від позивача надійшли пояснення та документи на увалу виконання ухвали про витребування доказів.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок протиправної бездіяльності пенсійного органу порушено його право на належне пенсійне забезпечення.
Позивач посилається на такі фактичні обставини, та ґрунтує свої вимоги на наступному.
26.07.2025, ОСОБА_1 звернувся, через Веб-портал, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про прохання повідомити про розмір нарахованої йому пенсії на підставі довідок №21-85-654 від 22.04.2021, №21-85-655 від 22.04.2021, №14-126 вих-21 від 20.04.2021.
25.08.2025 отримано відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області без зазначення конкретних розмірів та проценту нарахувань пенсії від заробітної плати та їх складових.
06 вересня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся, через Веб-портал, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про прохання повідомити про конкретний розмір нарахованої йому пенсії, її складові, відсоток розрахування від заробітної плати.
Позивач 06 жовтня 2025 року отримав відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із розрахунками пенсії, де зазначено, що на виконання рішення суду з 30.12.2020 здійснено перерахунок пенсії за вислугою років відповідно до Закону № 1697, з урахуванням довідок від 20.04.2021 №14-126вих-21 (дві довідки за одним номером: Довідка про складові заробітної плати грошове забезпечення та Довідка про складові заробітної плати/грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу)), з урахуванням вже виплачених сум та розраховано середньомісячний заробіток 55 912,11 грн., процент розрахування пенсії від заробітку застосовано 60 %, із надбавками розмір пенсії складатиме 34 029,52 грн., з максимальним нарахованим розміром пенсії 17 690,00 грн., з підвищенням, востаннє, з 01.03.2024 – 23 610,00 грн.
28 листопада 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся, через Веб-портал, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про здійснення перерахування пенсії, врахування, нарахування та виплати компенсації (інфляційних витрат) частини доходів з урахуванням строків виплати пенсії з моменту набуття права на неї – з 30.12.2022 р., без обмеження максимального розміру пенсії для ветеранів та здійснити з урахуванням цього перерахування та доплат з 30.12.2022 р.
Листом ГУ ПФУ Донецької області від 08.12.2025 надано відповідь що до виконання рішення по справі 200/7616/23, та безпідставності нарахування пенсії для ветеранів без обмеження максимального розміру та виплати компенсації (інфляційних витрат) що до ОСОБА_1 ..
Позивач вважає що, тривалий період незаконних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області обумовлює необхідність вжиття індекційних заходів до відповідача з урахуванням рівня інфляції та виплати компенсації
Позивач незгодний з рішенням пенсійного органу звернувся до суду, в обґрунтування своїх вимог посилається на порушення відповідачем норм права:
- Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 14.10.2014 №1697-VI
- Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VІІІ
- Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та від 06.12.2016 №1774-VІІІ,
- Закону України « Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII;
- Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ;
- Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати;
- Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 № 1282-XII;
- Постанови КМУ від 17 липня 2003 р. N 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»
- Рішення Донецького окружного адміністративного суду 200/7616/23 від 21 квітня 2025 року, яке набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду 17 липня 2025 року;
- Рішення Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року в справі № 3-102/2021, від 20.03.2002 в справі №5-рп/2002, від 17.03.2004 в справі №7-рп/2004, від 01.12.2004 в справі №20-рп/2004, від 09.07.2007 в справі №6-рп/2007, 1-15/2002від 20.03.2002, від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007
- Постанови Верховний Суду від 07.11.2018 у справі №755/12037/16, від 14.02.2018 у справі №131/1449/16-ц, від 14.02.2018 у справі №727/2187/16 ц, від 20.02.2018 у справі №640/4439/16-ц, від 21.02.2018 у справі №211/1546/16-ц, від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та у відзиві на позов зазначає наступне.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.04.2025 у справі № 200/7616/23 з 30.12.2020 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII. Після перерахунку пенсії з 30.12.2020:- середньомісячний заробіток становить 55912,11 грн;- основний розмір пенсії від середнього заробітку складає 33547,27 грн (55912,11 грн х 60% - загальний відсоток розрахунку пенсії від заробітку);- цільова допомога учасникам бойових дій — 40,00 грн;- підвищення учасникам бойових дій — 442,25 грн; Розмір пенсії з надбавками — 34 029,52 грн. Внаслідок перерахунку пенсії Позивача її розмір перевищив максимальний.
Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Тому позовні вимоги щодо виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром є необґрунтованими та задоволенню на думку суб`єкта владних повноважень не підлягають.
Вимоги щодо індексації пенсії, виходячи з розміру розрахованої заробітної плати та індексу споживчих цін (індексу інфляції), не підлягають задоволенню з тієї підстави, що під час застосування міри майнової відповідальності пріоритет у застосуванні належить віддати положенням частини 2 статті 46 Закону №1058 та Закону України № 2050-ІІІ, як спеціальним нормам права у сфері пенсійного забезпечення, оскільки між ОСОБА_1 та Відповідачем відсутні договірні (цивільно-правові) зобов`язання щодо нарахування та виплати пенсії.
З урахуванням наведеного вище, можна дійти висновку про відсутність цивільно- правових відносин між Позивачем та Головним управлінням, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку Відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування коштами, що належать Позивачу), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Щодо вимог про негайне виконання рішення суду. Негайно виконуються рішення про присудження пенсії у межах суми стягнення за один місяць, тобто, умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної конкретної суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір. У даній справі не вирішуються вимоги про присудження виплати (стягнення з Головного управління на користь Позивача) сум пенсії та не визначається розмір такого стягнення, тому підстави для допущення рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць відсутні.
Відповідач вважає, що в задоволенні позовної вимоги про допуск негайного виконання судового рішення в порядку пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України слід відмовити.
Що до встановлення судового контролю, вказує наступне для застосування процесуальних заходів, у вигляді встановлення судового контролю, мають бути наявні відповідні правові умови. Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, для обґрунтування твердження, що Головне управління свідомо, маючи можливість виконати покладений судом обов`язок, буде неправомірно ухиляється від виконання рішення суду по даній справі.
У своїх позиціях, відповідач посилається на наступні нормативно правових акти:
- Цивільний кодекс України від 16.01.2003 №435-IV;
- Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 року; 
- Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 року;
- Закону України “Про прокуратуру” від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697-VII);
- Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” від 08 липня 2011 року № 3668-VI;
- Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, від 26 червня 2013 року №1-7/2013, від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012, від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012;
- Постанова Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20, від 22.12.2022 у справі № 440/4371/18, від 25.01.2023 у справі № 380/12268/20, від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11, від 18 липня 2018 року у справі № 2а-11853/10/1570, від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , громадянин України, є учасником бойових дій з 18.05.2015 р., працює прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, перебуває на обліку у Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, державний орган що здійснює діяльність у сфері обов`язкового соціального страхування.
Відповідно до витягу з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 на порталі Пенсійного фонду України, йому призначена пенсія за вислугу років на строк - довічно, за умовами закону України «Про прокуратуру».
Згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року по справі 200/7616/23, яке набрало законної сили 17 липня 2025 року, відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду, якою залишено апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 30.12.2020 перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №200/8209/21, виходячи з розміру заробітної плати, зазначених в довідках №21-85-654 від 22.04.2021, №21-85-655 від 22.04.2021, №14-126 вих-21 від 20.04.2021 (дві довідки за одним номером: Довідка про складові заробітної плати грошове забезпечення та Довідка про складові заробітної плати/грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу)), з урахуванням вже виплачених сум.
Для отримання інформації що до виконання рішення по справі 200/7616/23 позивач звертався з письмовою заявою до відповідача 26.07.25, 06.09.25, 28.11.25. Пенсійний орган, у відповідях від 25.08.2025, 06.10.25, 08.12.25, повідомляв про виконання рішення в частині що до проведення перерахунку пенсії за вислугу років, та потребу додаткового часу для повного виконання зазначеного рішення у зв`язку введенням в експлуатацію програмного забезпечення відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2025 №821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених або перерахованих на виконання судових рішень».

Отже, предметом розгляду у цій справі є правомірність дій відповідача що до правильності перерахунку, нарахування та виплати пенсії відповідно до рішення №200/7616/23, нарахування та виплати індексаційних виплат за несвоєчасну виплату пенсії.

Особливий період регламентується Законами України «Про оборону України» та «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де вказано, що це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 17.03.2014, Верховний Суд України своїм листом-роз`ясненням від 13.07.2018 №60-1543/0/2-18, яке надійшло на адресу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження №61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». З огляду на зазначене Верховний Суд, забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 (далі - Указ № 64/2022), на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на даний час.
За статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі.
Конституційний суд України вважає, що ці положення ст. 17 Конституції України поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово- Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Норми, що регулюють суспільні відносини в цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про міліцію» (565-12), «Про прокуратуру» (1789-XII) тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних Органів (п.3 рішення Конституційного Суду України №5 рп/2002 від 20.03.2002).
За статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі.
Конституційний суд України вважає, що ці положення ст. 17 Конституції України поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово- Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Норми, що регулюють суспільні відносини в цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про міліцію» (565-12), «Про прокуратуру» (1789-XII) тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних Органів (п.3 рішення Конституційного Суду України №5 рп/2002 від 20.03.2002).
Судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що позивач в період з березня 2023 року по теперішній час працює прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (що підтверджується трудовою книжкою позивача та довідкою маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 29.05.2026, службовим посвідченням № НОМЕР_2 ) та є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_3 від 18.05).
Згідно до п. 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII (далі - Закон №911) обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.
Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.
Вказаним пунктом визначено вичерпний перелік осіб, до яких не застосовуються обмеження щодо виплати пенсії протягом особливого періоду, а саме:особи перебувають на посадах у органах військової прокуратури.
Маріупольська спеціалізована прокуратура у сфері оборони (на правах окружної) віднесена до спеціалізованих прокуратур у сфері оборони відповідно до НАКАЗу Офісу Генерального прокурора від 17.03.2023 № 75.
Отже, пенсія ОСОБА_1 не може бути обмежена максимальним розміром, оскільки він перебуває на посаді в органах військової прокуратури, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи.
Рішенням по адміністративній справі № 200/7616/23 не визначено конкретного розміру перерахованої пенсії, однак державні органи здійснюють діяльність в межах та в порядку визначеному в законодавстві України. Тому п. 3 «Прикінчецих положень» закону України №911-VIII, вимагає під час особливого стану нарахування посадовцям військової прокуратури пенсії без обмежень максимального розміру.
У постанові від 01.05.2023 у справі №200/4964/21 на підставі аналізу зазначених вище норм Верховний Суд сформував такий правовий висновок: «…обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної відповідно до Закону №1697-VII не застосовується саме у період проходження цією особою військової служби або перебування на посадах, перелічених у п. 3 Прикінцевих положень Закону №911-VIII…».
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Також суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12 жовтня 2022 року №7-р(ІІ)/2022 у справі №3-102/2021 (231/21, 415/21) в черговий раз визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Що до індексації невиплачених сум суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 46 ЗУ № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Згідно з ст.2 ЗУ № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
Відповідно до ч.3 ЗУ № 2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно з ст.4 ЗУ № 2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у томуж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно п.4. Постанови №159 Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Виходячи з вищенаведеного, та беручи до уваги те що, на даний час не здійснено повну виплату за рішенням 200/7616/23, позивач має право на отримання компенсації у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, відповідно до чинного законодавства.
Що до питання негайного виконання рішення сул зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення про присудження пенсії у межах суми стягнення за один місяць, тобто, умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної конкретної суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір. У даній справі не вирішуються вимоги про присудження виплати (стягнення з Головного управління на користь Позивача) сум пенсії та не визначається розмір такого стягнення, тому підстави для допущення рішення суду до негайного виконання відсутні.
Що до питання встановлення судового контролю суд зазначає, що до відповідно до ст.ст. 381-1 - 383 КАС України підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Крім того, відповідно до ч. 5. ст. 382 КАС України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання. Тобто зазначення у судовому рішенні обов`язку суб`єкта владних повноважень подати звіт про його виконання є правом суду. Суд не вважає обґрунтованим твердження, що Головне управління свідомо, маючи можливість виконати покладений судом обов`язок, буде неправомірно ухиляється від виконання рішення суду по даній справі. Тому у даному судовому рішенні не покладає обов`язку на суб`єкта владних повноважень подати звіт про його виконання.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Ч. 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295, 371, 381-1 - 383 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині не нарахування ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром з 30.12.2020 з подальшим перерахуванням та відповідною індексацією грошових доходів до нарахованої пенсії по день фактичної виплати;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за вислугою років, довічно, без обмеження її максимальним розміром з 30.12.2020 з подальшим перерахуванням та відповідною індексацією грошових доходів до нарахованої пенсії, виходячи з розміру розрахованої заробітної плати та індексу споживчих цін (індекс інфляції) за 2020 – 105,0 %, за 2021 – 110,0 %, за 2022 – 126,6 %, за 2023 – 105,1%, за 2024 рік – 112,0 %, за 2025 – 108,0 %, по день фактичної виплати;
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати у розмірі судового збору у розмірі 1 331,20 грн.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов