ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №285/5861/25 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 39 Доповідач Панкеєва В. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Панкеєвої В.А.,
суддів Галацевич О.М.,
Павицької Т.М.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу №285/5861/25 за позовом акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення  Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Заполовського В. В. у селищі Лугини,

встановив:

У жовтні 2025 року акціонерне товариство "Ідея Банк" (далі - АТ "Ідея Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 07.02.2024 після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір №1902905 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT "Ідея Банк" про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. Даний договір було підписано клієнтом ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0 у відповідності до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та "Про електронну комерцію". Банком підписано договір шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України.
Також, 07.02.2024 згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБО), текст якого розміщено на Інтернет-сторінці Банку за посиланням: https://ideabank.ua/sites/default/files/2024-08/dkbofo_0.pdf, між сторонами укладено угоду №С-001-274850-24-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (кредитний договір).
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (ОТР-пароль), який був надісланий на номер мобільного телефону (фінансовий номер) відповідача.
Згідно Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 та здійснює платежі відповідача з рахунку (у т. ч. ініційовані відповідачем за допомогою БПК) за рахунок кредиту на суму, що перевищує залишок власних коштів відповідача на рахунку, на умовах повернення, строковості та платності. Максимальний розмір кредитної лінії становить 200000,00 грн. Розмір кредитної лінії на дату укладення угоди становить 30000,00 грн. Процентна ставка за користування кредитом становить 70,8% річних (протягом пільгового періоду 0,01% річних на заборгованість, що виникла внаслідок здійснення безготівкової оплати за допомогою БПК в торговельно-сервісній мережі і Інтернеті, зняття готівки, безготівкового переказу), яка є фіксованою протягом усього строку дії угоди та може бути зміненою за умови погодження сторонами в порядку, визначеному цією угодою. Процентна ставка на прострочену суму кредиту при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту протягом дії угоди 70,8% річних. Процентна ставка за використання коштів понад витратний ліміт (технічний овердрафт) 70,8% річних.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору.
Відповідач станом на дату подання позовної заяви не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані проценти та інші платежі за кредитним договором.
Сума боргу відповідача за Кредитним договором станом на 30.09.2025 становить 53502,69 грн, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості.
Ємільчинський районний суд Житомирської області рішенням від 07 січня 2026 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 53502,69 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ "Ідея Банк" відмовити частково.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення кредитного договору саме відповідачем у письмовій формі. Сам по собі факт введення одноразового SMS-коду (OTP-пароля) не є беззаперечним підтвердженням того, що саме відповідач здійснив акцепт оферти та усвідомлено погодився на укладення кредитного договору на запропонованих банком умовах. Матеріали справи не містять технічних доказів, які б підтверджували належність номера телефону відповідачу, факт направлення на нього одноразового ідентифікатора, а також належне проходження процедури електронної ідентифікації. Не надано також сертифікатів ключів, лог-файлів або інших технічних даних, які б достовірно підтверджували накладення електронного підпису саме відповідачем.
Крім того, висновок суду про наявність та розмір заборгованості ґрунтується виключно на виписці з рахунку та розрахунку заборгованості, складених самим банком. На думку апелянта, такі документи не є безумовними доказами існування боргу, оскільки не підтверджені первинними бухгалтерськими документами, які б свідчили про фактичну видачу кредитних коштів, порядок їх обліку та правомірність здійснених нарахувань. Суд першої інстанції не перевірив правильність розрахунку, не здійснив власного перерахунку заборгованості та фактично безкритично поклав в основу рішення відомості, наведені позивачем.
Апелянт також вважає, що умови кредитного договору щодо встановлення процентної ставки у розмірі 70,8 % річних є несправедливими та призводять до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу. Такі умови, на його думку, суперечать принципам добросовісності, розумності та справедливості, закріпленим у статті 3 Цивільного кодексу України, а також положенням Закону України "Про захист прав споживачів". Суд першої інстанції не перевірив, чи відповідають зазначені умови вимогам законодавства про захист прав споживачів та чи не створюють вони для позичальника явно невигідних і обтяжливих наслідків.
Окремо звертає увагу на те, що суд не дослідив питання щодо правомірності нарахування процентів після закінчення строку кредитування. Посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, апелянт зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу встановленого договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Однак суд першої інстанції не встановив, за який саме період були нараховані проценти та чи відповідає таке нарахування вимогам закону.
Крім того, зазначив, що позивач не довів, що відповідач був належним чином ознайомлений саме з тією редакцією договору комплексного банківського обслуговування та інших умов кредитування, на які посилається банк. Матеріали справи не містять доказів того, що він підписав або іншим чином погодив конкретну редакцію цих документів, а тому неможливо достовірно встановити, які саме умови були чинними на момент укладення договору та чи були вони доведені до його відома.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 26 березня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
03 квітня 2026 року представник позивача подав відзив у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
АТ "Ідея Банк" заперечує проти доводів апелянта та зазначає, що вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин. Вказує, що 07 лютого 2024 року після проведення належної ідентифікації та верифікації клієнта через мобільний додаток O.Bank 2.0 між сторонами було укладено договір про використання електронного підпису та кредитний договір. Договір про використання електронного підпису був підписаний відповідачем шляхом відтворення власноручного підпису на екрані мобільного пристрою, а подальше укладення кредитного договору здійснено шляхом акцепту публічної оферти та підтверджено одноразовим ідентифікатором (OTP-паролем). На думку банку, такий спосіб підписання повністю відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Законів України "Про електронну комерцію" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", а тому укладений між сторонами договір є належним чином оформленим і таким, що має юридичну силу письмового договору.
Посилаючись на усталену практику Верховного Суду, зокрема постанови від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, банк наголошує, що будь-який цивільно-правовий договір може бути укладений в електронній формі, а електронний договір, підписаний у порядку, передбаченому законом, прирівнюється до письмової форми правочину.
Щодо доводів про недоведеність заборгованості АТ "Ідея Банк" зазначає, що чинне законодавство не встановлює вичерпного переліку доказів, якими має підтверджуватися розмір боргу за кредитним договором. Виписка з рахунку, сформована відповідно до нормативних актів Національного банку України, є належним документом бухгалтерського обліку та підтверджує здійснені банківські операції. Банк посилається на постанову Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, у якій зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, які підтверджують рух коштів і розмір заборгованості. Крім того, банк наголошує, що відповідач не подав контррозрахунку та не надав жодних доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок. Для усунення будь-яких сумнівів щодо правильності нарахувань банк також подав до апеляційного суду детальний розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2025 року.
Заперечуючи доводи апелянта щодо несправедливості умов договору, банк зазначає, що процентна ставка 70,8 % річних є погодженою сторонами платою за користування кредитом. 
Щодо доводів про неправомірність нарахування процентів після спливу строку кредитування банк вказує, що кредитний договір передбачав відкриття кредитної лінії строком до 12 місяців із можливістю автоматичної пролонгації за відсутності заперечень сторін. Оскільки відповідач продовжував користуватися кредитними коштами та не виконав свого обов`язку щодо їх повернення, зобов`язання не припинилося, а нарахування процентів здійснювалося правомірно до моменту направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості.
Крім того, АТ "Ідея Банк" не погоджується з доводами апелянта щодо непідписання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Банк зазначає, що кредитний договір є договором приєднання у розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, а його публічна частина була розміщена на офіційному вебсайті та перебувала у відкритому доступі. Підписавши індивідуальну частину договору, відповідач приєднався до всіх умов публічного договору, які містили необхідні істотні умови кредитування. Усі редакції відповідного договору зберігаються на офіційному сайті банку, що, на переконання позивача, підтверджує належне доведення змісту договору до відома клієнта.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07.02.2024 після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір №1902905 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT "Ідея Банк" про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. Даний договір було підписано клієнтом ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0 у відповідності до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та "Про електронну комерцію". Банком підписано договір шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України (а.с.32).
07.02.2024 між ОСОБА_1 та АТ "Ідея Банк" було укладено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки №С-001-274850-24-980 (далі - угода), відповідно до умов якої останній отримав у кредит грошові кошти із встановленим кредитним лімітом у розмірі 200000,00 грн, сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 70,8% річних (протягом пільгового періоду 0,01% річних на заборгованість, що виникла внаслідок здійснення безготівкової оплати за допомогою БПК в торговельно-сервісній мережі та інтернеті, яка є фіксованою протягом усього строку дії угоди та може бути зміненою за умови погодження сторонами в порядку визначеному цією угодою. Процентна ставка на прострочену суму кредиту при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту протягом дії угоди 70,8% річних. Процентна ставка за використання коштів понад витратний ліміт (технічний овердрафт) 70,8% річних (а.с.34-37). 
Згідно угоди, укладенням цієї угоди клієнт підтверджує, що акцептує Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО, яка розміщена на сайті банку: www.ideabank.ua та, що перед укладанням угоди отримав та погодився з інформацією, передбаченою чинним законодавством України, для прийняття обґрунтованого рішення про укладення угоди, зокрема: з порівнянням пропозицій банку, змістом ст.12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ДКБОФО, чинні тарифи банку, Паспорт споживчого кредиту, орієнтованою загальною вартістю кредиту та Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, що розміщені на сайті банку www.ideabank.ua.
Згідно із довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №С-001-274850-24-980 від 07.02.2024 станом на 30.09.2025 сума заборгованості ОСОБА_1 становить 53502,69 грн, з них: 29360,63 грн - прострочений борг, 24142,06 - прострочені проценти (а.с.49).
Аналогічні відомості зазначено у виписці по рахунку клієнта ОСОБА_1 за рахунковий період з 15.12.2022 по 30.09.2025 (а.с.46-48).
05 серпня 2025 року банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за договором №С-001-274850-24-980 від 07.02.2024 (а.с.50-51).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання за угодою від 07.02.2024 в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим заборгованість за простроченим боргом та за простроченими процентами, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості та випискою по рахунку клієнта підлягає стягненню. 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч.1-2 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525-526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У даній справі встановлено, що на виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний ОТР-паролем (kod: 8599), для підписання кредитного договору №С-001-274850-24-980 від 07.02.2024.
Відповідно до пунктів 3.1., 3.2., 3.3. угоди максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн; строк кредитування був погоджений сторонами та становив 12 місяців; розмір кредитної лінії у дату укладення угоди, становить 30000,00 грн та може бути змінений в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку або клієнта з дотриманням вимог ДКБОФО; процентна ставка за користування кредитом становить 70,8% річних.
Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 31 серпня 2022 року у справі № 280/4456/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19).
Паспортом споживчого кредиту АТ "Ідея Банк" передбачені основні умови кредитування, сума кредиту, строк кредитування, реальна річна процентна ставка, порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення (а.с.38-39). 
07.02.2024 ОТР-пароль (kod: 8599) для підписання паспорту споживчого кредиту та кредитного договору, який було надіслано з Альфа імені "IdeaBank" на фінансовий номер телефону відповідача: НОМЕР_2 .
07.02.2024 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту та угоду.
Також, відповідач акцептував Публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО, яка розміщена, зберігається на офіційному веб-сайті банку. Підтвердив, що в день укладення цієї угоди ознайомлений зі змістом чинної редакції ДКБОФО, чинними Тарифами банку, паспортом споживчого кредиту (п.4.2.- 4.3 Кредитного договору).
Як вбачається із ДКБОФО, зокрема розділу 9, цей розділ регулює умови споживчого кредитування без забезпечення, тобто не регулює спірні відносини, оскільки між позивачем та відповідачем укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Натомість, спірні правовідносини у цій справі регулює розділ 10 ДКБО, який встановлює умови та порядок надання банківських послуг з відкриття та обслуговування поточних рахунків клієнтів банку - фізичних осіб, операції за якими здійснюються за допомогою електронних платіжних засобів із встановленням за такими рахунками Кредитної лінії (п.10.1.). Відкриття БПР (банківського поточного рахунку) і отримання кредиту у вигляді кредитної лінії здійснюється на підставі договору, а також укладеної між сторонами угоди. Угода між клієнтом та банком укладається в порядку, передбаченому цим договором. Інформація про суму кредиту, строк надання кредиту, розмір процентів, що встановлюються за користування коштами кредитної лінії, комісійних винагород (у випадку їх наявності), а також інші умови, погоджені сторонами, зазначається в угоді, тарифах, паспорті споживчого кредиту/довідці-повідомленні (п.10.8.).
Згідно із п.10.4.2. ДКБО клієнт має право один раз на місяць безоплатно отримувати банку інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися клієнту за законом.
Також, відповідно до п. 10.10.3 ДКБО розмір процентної ставки за користуванні коштами Кредитної лінії зазначений в Угоді, що укладається на підставі цього Договору та Тарифах. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії є фіксованою. Розмір інших платежів та комісій передбачені Тарифами, чинними у Банку.
Так, порядку повернення кредиту, з якими відповідач погодився, умовою встановлення кредитного ліміту є обов`язковий мінімальний платіж 8 % від суми заборгованості станом на розрахунковий день. Сплачується щомісячно шляхом готівкового та безготівкового поповнення рахунку не пізніше останнього банківського дня платіжного періоду.
Відповідач не заперечував, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_2 належить йому, або що на час укладення спірного договору він втратив вказані засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.
Матеріали справи не містять і відповідач не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.
Банк виконав свої обов`язки за угодою №С-001-274850-24-980 від 07.02.2024 належним чином, надавши кредитні кошти відповідачу, що підтверджується виписками з рахунку позичальника.
Натомість, відповідачем умови угоди виконувались неналежним чином, внаслідок чого АТ "Ідея Банк" 05 серпня 2025 року направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, в якій вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами (а.с.50).
З наданої позивачем виписки по рахунку за період з 15.12.2022 по 30.09.2025 встановлено, що відповідач 07.02.2024 отримав кредитні кошти в розмірі 30000,00 грн, користувався ними та частково погашав кредит (а.с.46-48).
Однак, свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі належним чином не виконав, тому станом на 30.09.2025 сума заборгованості ОСОБА_1 становить 53502,69 грн, з них: 29360,63 грн - прострочений борг, 24142,06 - прострочені проценти.
Відповідно до виписки по кредиту №С-001-274850-24-980 від 07.02.2024 , внесені ОСОБА_1 кошти на погашення кредиту розподілялись банком на погашення заборгованості, зокрема по тілу кредиту, процентів по кредиту, комісії, перенесення кредиту за прострочений кредит, перенесення % за кредит на прострочені % за кредит.
Крім того, із даної виписки не вбачається нарахування заборгованості поза межами строку кредитування. 
Пунктом 3.1. угоди передбачено, що максимальний розмір кредитної лінії становить 200000,00 грн зі строком дії 12 місяців з автоматичною пролонгацією за умови виконання клієнтом умов угоди та/або за відсутності заперечень з боку сторін щодо пролонгації. Такі заперечення сторони надають одна одній не пізніше 30 календарних днів до дати закінчення строку дії кредитної лінії. Банк повідомляє клієнта про відмову у пролонгації шляхом надсилання SMS-повідомлення на фінансовий номер клієнта (або письмово на адресу проживання клієнта, або у формі електронного документа на електронну пошту клієнта, зазначену в цій угоді), клієнт повідомляє банк про відмову від пролонгації строку дії кредитного ліміту шляхом письмового звернення до Банку (а.с.35).
Відповідачем не надано доказів повідомлення банку про відмову від пролонгації строку дії кредитного ліміту шляхом письмового звернення до банку. 
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже, надана позивачем виписка про рух коштів по рахунку підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також розмір заборгованості за кредитом, який додатково підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують погодження сторонами всіх істотних умов договору, факт надання позивачем відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та не повернення відповідачем наданих позивачем коштів.
Враховуючи, що між сторонами досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, відповідно до вимог статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання за ним, за приписами статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Вказані умови кредитного договору щодо розміру процентів за користування коштами та річної процентної ставки не можна вважати несправедливими, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість відповідач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.
Законом України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання.
Однак, відповідач своїм правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.
Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунку щодо нарахування заборгованості за відсотками, долученого до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Відповідач ОСОБА_1 розмір наявної у нього заборгованості жодним чином не спростував, та не надав суду свої контррозрахунки чи докази виконання боргових зобов`язань.
Натомість матеріали справи містять докази виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів, проте позичальник не довів належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Ідея Банк" заборгованість за угодою №С-001-274850-24-980 від 07.02.2024 в розмірі 53502,69 грн, оскільки підписавши 07.02.2024 угоду №С-001-274850-24-980, сторони досягли згоди щодо всіх її істотних умов, ОСОБА_1 з моменту укладення кредитної угоди отримував кредитні кошти, частково повертав кредитні кошти та сплачував передбачені угодою платежі, в тому числі проценти.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірено та надано їм належну оцінку, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, відповідно до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Панкеєва

 Судді О.М. Галацевич

 Т.М. Павицька