П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2026 року м. Київ

Справа № 756/11056/22
Провадження № 22-ц/824/1900/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 10 червня 2026 року
Повний текст постанови складено 11 червня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Узлій М.М.

сторони: позивач   ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Чуйком Ярославом Володимировичем, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року, ухваленого у складі судді Діденко Є.В.,-
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики від 05.11.2019 року в розмірі 25 000,00 доларів США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 2 252, 06 доларів США, а також покласти на відповідачку судові витрати.
Позов обґрунтовано тим, що 05 листопада 2019 року, ОСОБА_1 , передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 25 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідно до розписки Відповідач отримала кошти на строк 20 днів, тобто зобов?язалася їх повернути Позивачу до 25.11.2022 року. Однак Відповідач у визначений термін зобов?язання щодо повернення боргу не виконала, і кошти Позивачу не повернула. Отже, Відповідач добровільно не повертає позичені у Позивача грошові кошти, чим порушує права та законом охоронювані інтереси Позивача, у зв`язку із чим Позивач звертається до суду.
Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року позов задоволено повністю.
Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, поновлення строк на подання заяви.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року скасовано заочне рішення, справа призначена у підготовче засідання.
Ухвалою суду від 03 квітня 2024 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. 
12 квітня 2024 року надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнала, зазначила, що борг позивачу вона повернула, у зв`язку із чим складена нею розписка була їй повернута. А надана позивачем розписка написана не нею, а невідомою особою, заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва суду від 06 серпня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання належності підпису на розписці ОСОБА_2 , або іншій особі, зупинене провадження у справі.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва суду від 23 вересня 2024 року відновлене провадження у справі у зв`язку із надходженням клопотання експерта, призначене засідання на 04 жовтня 2024 року.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва суду від 04 жовтня 2024 року зупинено провадження у справі, вирішено питання по додатковим матеріалам.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва суду від 22 жовтня 2024 року відновлене провадження у справі, призначене засідання на 21 листопада 2024 року, у зв`язку із надходженням додаткових матеріалів від відповідача.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва суду від 21 листопада 2024 року вирішено направити експерту додаткові матеріали, експериментальні та вільні зразки підпису і почерку ОСОБА_2 , оригінал розписки, зупинене провадження у справі.
20 лютого 2025 року до суду надійшов висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року відновлено провадження у справі, призначене підготовче засідання на 22 квітня 2025 року.
22 квітня 2025 року суд ухвалив можливим проводити підготовче засідання без участі відповідача, вважав відсутність поважних причин неявки відповідачки і її представника, з урахуванням також строку перебування справи в провадженні суду, клопотання в підготовчому засіданні відповідачем не подавались, призначено справу до розгляду на 27 травня 2025 року.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05.11.2019 року в розмірі 26 686 (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят шість) доларів США 98 центів, з яких: заборгованість за договором позики від 05.11.2019 року - 25 000,00 доларів США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі - 1686,98 доларів США.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 10357 грн. 58 коп.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що його зміст в повному обсязі підтверджує укладення між сторонами договору позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача суму 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів в строк на 20 днів, а відповідач зобов?язалася повернути отримані кошти до 25.11.2019 включно.
Доказів виконання зобов`язання щодо повернення коштів відповідачем, суду не надано.
Заперечення відповідачки щодо підписання нею розписки, спростовані висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 03.02.2025 № 8922/24-32.
Тому, сума заборгованості з повернення позики в розмірі суму 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів підлягає стягненню з відповідача.
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2 252,06 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ встановленого станом на 21.11.2022 року в розмірі 36,56 за 1 долар США становить 82 335,31 грн., суд зазначив, що пунктом 18 «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України встановлено обмеження на нарахування трьох процентів річних за договорами позики в період воєнного стану.
Тому, такі вимоги задоволено частково, за період з 26.11.2019 року по 23.02.2022 року включно в сумі 1686,98 доларів США (25000,00 х 0,03 /365 х 821 день).
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Чуйко Я.В. подавапеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що було здійснено грубе порушення Науково-методичної рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, під час збору та передачі зразків підписів для проведення експертного заключення.
07 жовтня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвоката Фесун Н.В. в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Фесун Н.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник Чуйко Я.В. в судові засідання не з`явилися двічі, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляд справи.
Колегія суддів вважає подане клопотання необґрунтованим, клопотання подано вдруге поспіль за час розгляду справи апеляційним судом.
Колегія суддів зазначає, що представник відповідача адвокат Чуйко Я.В., відповідно до ордеру, не обмежений в своїх повноваженнях щодо здійснення представництва відповідача ОСОБА_2 .
Колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторони відповідача, оскільки сторона відповідача, будучи завчасно повідомленою про день та час розгляд справи, не була позбавлена можливості забезпечити явку іншого представника для розгляду справи з метою дотримання судом строків розгляду справи, що є вимогою ст.210 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що 05 листопада 2019 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено договір позики шляхом складання розписки.
Згідно розписки відповідачка отримала від позивача в борг грошові кошті в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США 00 центів на строк 20 днів.
Відповідно до розрахунку заборгованості, позивач нарахував відповідачу 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 25.11.2019 по 25.11.2022 в сумі 2252,06 доларів США.
Згідно з Висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 03.02.2025 № 8922/24-32, підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 05.11.2019, виконаний ОСОБА_2 .
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, його умов.
Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року
у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вказано: «У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)».
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Установивши, що між позивачем і відповідачем укладено письмовий договір позики від 05 листопада 2019 року, згідно з яким відповідач отримала від позивача суму позики, однак у визначений строк коштів, одержаних у позику, не повернула, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернена сума боргу а також 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Щодо доводів про те, що вільні зразки підписів не відповідають об`єкту, який досліджувався, за часом виконання та за видом матеріалів письма, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими. 
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Почеркознавча експертиза - комплекс заходів, що спрямовані на встановлення належності почерку рукопису й підпису конкретній людині. Зазвичай застосовується для визначення справжності підпису або виявлення фальсифікації документа.
Основні завдання, перелік питань, вирішуваних експертизою, а також порядок проведення почеркознавчої експертизи визначено главою 1 розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі - Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень).
У пунктах 1.3 та 1.4 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень встановлено, що для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи. Перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), має пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації. У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобов`язаний (зобов`язана) зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи.
У разі неможливості пред`явити зазначені зразки (смерть виконавця, від`їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).
Відповідно до методики проведення експертиз об`єкти, що надходять на дослідження, поділяються на дві групи:
- об`єкти, що ідентифікують (досліджуваний (спірний) об`єкт); 
- об`єкти, за допомогою яких ідентифікують (зразки почерку, підпису). Зразки почерку (підпису) поділяються на: вільні - тексти (підписи), виконані особою самостійно, власноручно, до виникнення кримінальної (цивільної) справи і не у зв`язку зі справою, за якою проводиться експертиза, коли виконавець не припускав, що вони можуть бути використані як порівняльний матеріал при проведенні експертизи; умовно-вільні - тексти (підписи), виконані особою після порушення кримінальної (цивільної) справи, переважно пов`язані з даною справою, але не спеціально для експертизи (наприклад, пояснення у справі, власноручно написані показання, скарги тощо); експериментальні - тексти (підписи), що виконуються особою під диктування (для текстів) чи самостійно у присутності особи, яка здійснює відібрання порівняльних зразків спеціально для експертизи; такі зразки поділяються на: звичайні - для відбору яких не створюються спеціальні умови; спеціальні - для відбору яких штучно створюються умови, максимально наближені до умов виконання рукопису, що підлягає дослідженню.
Матеріали для порівняння в почеркознавчій експертизі - це зразки почерку (підпису) ймовірного виконавця рукопису, що досліджується, в різних документах, які надані на експертизу.
Інформація, яку несуть зразки для порівняльного дослідження об`єктивна, відображає існуючі зв`язки, не є речовими доказами, але мають самостійне значення виступаючи об`єктами, які повинні сприяти дослідженню почерку особи, для встановлення обставин, які мають значення для провадження.
До основних вимог, які необхідно виконувати при підборі порівняльного матеріалу - зразків, належать достатність та достовірність.
Достатність - з точки зору якості та кількості. 3іставлюваність матеріалів для порівняння в почеркознавчій експертизі - якість зразків почерку (підпису) ймовірного виконавця рукопису, який досліджується, що полягає у відповідності порівняльного матеріалу рукопису, що надійшов на дослідження, за мовою, видом документа, його змістом, часом та умовами виконання. Співставлення зразків є необхідною передумовою проведення глибокого та всебічного порівняльного дослідження в процесі ідентифікації. Достатня кількість зразків означає такий їхній обсяг, який би забезпечував можливість повного та всебічного співставлення усіх ознак, які містяться у рукописі (підписі).
Достовірність матеріалів для порівняння в почеркознавчій експертизі - безперечність походження рукописів від осіб, в якості зразків почерку (підпису) яких вони направлені на експертизу. Забезпечується слідчим або судом шляхом здійснення установленої законом процедури, яка дозволяє переконатися у безперечній належності зразків почерку певній особі.
Достовірність вільних і в ряді випадків умовно-вільних зразків забезпечується шляхом пред`явлення відповідних рукописів особам, від імені яких вони значаться або належність яким припускається; достовірність експериментальних зразків - виконанням відповідних рукописів конкретною особою в присутності слідчого або суду. У випадку сумніву експерта в достовірності зразків останні повертаються органу, яким було призначено експертизу, для з`ясування їх походження. Під належною якістю зразків розуміється їхня порівнянність із досліджуваним об`єктом по ряду своїх характеристик. А саме: зразки повинні бути виконані тією ж мовою, що і досліджуваний документ, тому що інша мова передбачає іншу писемність із своєрідною будовою букв; розрив у часі виконання зразків та досліджуваного документа був мінімальним; вільні зразки за своїм змістом і цільовим призначенням належали до того ж виду документів, що і досліджуваний документ.
Як убачається з матеріалів справи, зазначені вільні зразки підписів були надані самим представником відповідача та подані ним до суду як належні для проведення експертного дослідження. За таких обставин посилання на їх «неналежність» на стадії апеляційного розгляду суперечить попередній процесуальній поведінці сторони та не може бути прийняте судом як обґрунтоване заперечення, та підстави для висновку про недостовірність вільних зразків підписів у апеляційного суду відсутні. 
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень
Експерт може відмовитися від проведення експертизи, якщо наданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків, а витребувані додаткові матеріали не надані або якщо поставлені питання виходять за межі його спеціальних знань, а також у разі тимчасової втрати працездатності, перебування відповідно до законодавства у відпустці, строк яких не дозволяє виконати експертизу в строки, передбачені цією Інструкцією, або у разі призову на військову службу під час мобілізації, наособливий період. Повідомлення про відмову має бути вмотивованим.
Тобто, якщо на думку експерта наданих судом матеріалів для проведення відповідної експертизи, експерт відмовляється від проведення експертизи.
Таким чином про недостатню кількість вільних та експериментальних зразків підпису апеляційний суд зазначає, що ні представник відповідача, ні суд не володіють спеціальними знаннями у відповідній галузі для встановлення достатності матеріалів, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи. Визначення достатності та придатності наданих зразків є предметом спеціальних знань і належить до компетенції експерта. Оскільки експертом прийнято матеріали до дослідження та складено висновок без зауважень щодо їх недостатності, у суду відсутні підстави сумніватися у достатності наданих матеріалів та компетентності експерта.
Отже, стороною відповідача не надано до суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про допущення грубих порушень під час призначення та проведення експертизи або про відступ експерта від методології відповідного дослідження. За відсутності таких доказів наведені в апеляційній скарзі твердження мають характер припущень, не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків, суду першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (частина перша статті 110 ЦПК України).
У статті 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Таким чином, оскільки на спростування висновку експерта відповідач не надав належних доказів, а також не заявляли клопотань про призначення у цій справі повторної чи додаткової експертизи в межах цієї справи, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що висновок експерта є належним і достовірним доказом на підтвердження позовних вимог.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Чуйком Ярославом Володимировичем -залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна