Справа № 523/19541/23
Провадження №2/523/2812/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси в складі: 
головуючого судді – Бокова О.М. 
за участі секретаря судового засідання – Шаріпової Ю.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки в натурі з майна (поділ), що є у спільній частковій власності, визнання права власності на самостійний об`єкт нерухомості, припинення права спільної часткової власності, - 
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Пересипського районного суду міста Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ частки в натурі з майна (поділ), що є у спільній частковій власності, визнання права власності на самостійний об`єкт нерухомості, припинення права спільної часткової власності.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу є власником 443/1000 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано відповідно до законодавства. Дана частка житлового будинку фактично є відокремленим житловим будинком з окремим входом та повністю відокремленим подвір`ям. 
Земельна ділянка під всією будівлею за адресою: АДРЕСА_1 оформлена в установленому законом порядку, та присвоєно кадастровий номер 5110137600:18:012:0005. Земельна ділянка оформлена на ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (померла), та ОСОБА_1 . 
Право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину земельної ділянки підтверджується витягом з державного реєстру речових прав №216533821 від 16.07.2020 року. 
Позивач зазначає, що вона, як співвласник майна має право вимагати поділу в натурі належного їй з відповідачами житлового будинку. 
З урахуванням викладеного позивач просить: виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомості 443/1000 (чотириста сорок три тисячних) частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 та складаються з житлового будинку за літ. «Ж» загальною площею 52,3 кв. м., житловою площею 27,7 кв. м. з подальшим присвоєнням поштової адреси відповідно до норм чинного законодавства; визнати за  ОСОБА_1 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за літ. «Ж» загальною площею 52,3 кв. м., житловою площею 27,7 кв.; припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 443/1000 (чотириста сорок три тисячних) частин житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2023 року головуючим суддею у справі визначено суддю Дяченко В.Г.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Дяченко В.Г.) позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено у справі підготовче засідання (а.с.57).
На адресу суду 11.12.2023 року (вх. № 36744) за підписом представника позивача адвоката Племениченка Г.В. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме висновку № 047/2023 року будівельно-технічної експертизи від 06.12.2023 року (а.с.75-103). 
В подальшому, на адресу суду 11.12.2023 року (вх. № 36740) надійшла уточнена позовна заява за підписом адвоката Племениченка Г.В. відповідно до якої адвокатом уточнено площу житлового будинку (а.с.108-110). 
Також, 19.12.2023 року за підписом представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів (а.с.115-130). 
Не погоджуючись з позовними вимогами на адресу суду за підписом відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування позиції щодо відмови в задоволенні позову зазначив, що твердження позивача з приводу наявності спору щодо нерухомого майна є безпідставним, оскільки протягом всього часу, з моменту права власності, жодних претензії щодо користування відповідними частками не було, позивач не зверталась з будь-якими заявами до відповідача, як співвласника. 
Зазначив, що не заперечує та більш того, зацікавлений у підписанні всіма співвласниками договору про поділ нерухомого майна з урахуванням ідеальних часток співвласників, з встановленням порядку відокремлення мереж та присвоєння/надання окремих адрес об`єктам нерухомості. 
Заначив, що матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчать про технічну можливість поділу (виділу) майна житлового будинку. 
В матеріалах справи не міститься інформації щодо відокремлення інженерних систем (водопостачання, газопостачання). В матеріалах справи не міститься доказів щодо погодження або отримання позивачем окремої адреси, яку позивач має намір виділити.
З урахуванням викладеного просить відмовити в задоволенні позову (а.с.135-137). 
Також, відповідачем надано перелік запитань позивачу (а.с.136). 
В подальшому, на адресу суду за підписом відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позовних вимог, відповідно до якої відповідач зазначила, що не погоджується лише з тим, що вся земельна ділянка під житловим будинком належить ОСОБА_6 , оскільки відповідач ОСОБА_3 є власником 227/10000 частини земельної ділянки на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 25.05.2023 року у справі № 523/12878/20 (а.с.144). 
Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву на адресу суду 19.01.2024 року (вх. №1991), за підписом представника позивача надійшла відповідь на відзив. 
Так, відповідно до якого представник зазначив, що відповідач вказує, що позивачка не зверталася до ОСОБА_2 з пропозицію укласти договір про користування будинком та/або поділом нерухомого майна та він не заперечує укласти відповідний договір. 
В той же час, позивачка неодноразово зверталася в усному порядку до відповідача та ним було відмовлено їй в укладенні такого договору. Крім того, якщо в ОСОБА_2 не заперечував щодо поділу будинку, то він би визнав позовні вимоги позивачки, а в відзиві він стверджує, що вони є безпідставними. 
Таким чином, дії відповідача по справі суперечать його ж висловлюванням, які викладені в відзиві на позовну заяву. Крім того, на адресу ОСОБА_2 була направлена пропозиція щодо надання ним нотаріально посвідченої згоди на виділ, в якій вказати наступне: «Я, ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) не заперечую щодо виділення 443/1000 (чотириста сорок три тисячних) частин житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) та складаються з житлового будинку літ. «Ж» з прибудовою літ. «ж» та мансардою, в складі приміщень: 3-1 – коридор, площею 8,8 кв.м.; 3-2 – санвузол, площею 4,2 кв.м.; 3-3 – коридор, площею 3,7 кв.м.; 3-4 – житлова, площею 7,8 кв.м.; 3-5 – кухня, площею 7,9 кв.м.; 3-6 – житлова, площею 11,9 кв.м.; 3-7 – житлова, площею 8,0 кв.м., І - мансарда, площею 24,9 кв.м., загальною площею 77,2 кв.м., у т.ч. житловою – 27,7 кв.м.» Даний лист був відправлений на адресу ОСОБА_2 поштовою службою ТОВ «Поштова служба «Е-Пост» відповідно до квитанції № 1091955 від 17.01.2024 року та опису вкладення (поштова служба наявна в реєстрі операторів поштового зв`язку).
Однак, до теперішнього часу жодної відповіді позивачка по справі не отримувала.
З урахуванням таких обставин твердження відповідача про те, що він не заперечує щодо укладення договору та виділу не заслуговує на увагу та є підставою для захисту законних прав позивача в судовому порядку. 
Відповідач стверджує, що в матеріалах справи не містяться доказів технічної можливості поділу та точного опису частини у праві власності.
В той же час, до матеріалів справи клопотанням від 07.12.2023 року був долучений висновок експерта № 047/2023 будівельно-технічної експертизи від 06.12.2023 року, який виконаний експертом ОСОБА_7 відповідно до його встановлена технічна можливість поділу та точного опису частини у праві власності, яка підлягає виділу.
Відповідне клопотання з висновком також було направлено на адресу відповідача накладною Укрпошти № 6504802691009 від 08.12.2023 року. 
Відповідач вказує, що позивачем не надано до суду доказів щодо присвоєння окремої адреси. 
Позивач звертає увагу суду, що присвоїти окрему адресу нерухомого майна можливо тільки після винесення рішення про виділення.Таке рішення стане підставою для звернення до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про присвоєння окремої адреси і тільки після отримання такої адреси право власності на виділений об`єкт буде реєструватися позивачем у встановленому законом порядку. 
Присвоїти окрему адресу до того, як об`єкта буде виділений в одиницю (в натурі) неможливо навіть технічно. Крім того, в позовних вимогах позивач ставить питання щодо виділення часток з подальшим присвоєнням поштової адреси відповідно до норм чинного законодавства. З урахуванням вищевикладеного, обставини, які викладені в відзиві не заслуговують на увагу, а позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі (а.с.160-163).
До відповіді на відзив представник надав докази на підтвердження обставин, що в ньому викладені. 
В подальшому, 12.06.2024 року (вх. №20067) на адресу суду надійшли заперечення за підписом відповідача. 
Відповідно до заперечень, відповідач зазначив, що наданий висновок експерта містить недоліки. Надані в користування експерту документи були застарілі, фотофіксація не відображає фактичні обставини справи. 
Відсутність перевірки дійсних розмірів будинку, яким користується позивач, так який був об`єктом експертизи не дає можливості стверджувати про достовірність висновку експерта. Мережі газопостачання підключені та проходять через земельні ділянки відповідачів та вже потім до будинку позивача. 
Зазначив, що зацікавлений у підписанні всіма співвласниками договору про поділ та виділ нерухомого майна з урахуванням ідеальних часток співвласників з встановленням порядку користування та/або відокремлення інженерних мереж та присвоєння окремих адрес, зацікавлений у врегулюванні спору за участю судді, щоб усім сторонам було зрозуміло, яким чином оформлення яких документів можливо врегулювати питання виділу (поділу) по цій справі. 
До заперечень відповідачем надано план земельної ділянки, документи щодо водовідведення та акт про встановлення газопостачання (а.с.187-194). 
В подальшому, на адресу суду за підписом представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 
Також, на адресу суду 22.07.2024 року (вх. № 24540) надійшла заява за підписом адвоката відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 про визнання позовних вимог (а.с.207-209). 
Так, в подальшому, ухвалою суду (суддя Дяченко В.Г.) від 16.10.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено слухання справи в судове засідання (а.с.226). 
У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_9 у відставку, розпорядженням керівника апарату суду від 17.04.2025 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №523/19541/23.
Згідно із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025 року для судового розгляду вищевказаної цивільної справи визначено суддю Бокова О.М.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Боков О.М.) цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.2 том №2). 
В подальшому, на адресу суду 22.07.2025 року (вх. №29225) надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, відповідно до якого відповідач просить зупинити провадження у справі до вирішення судом позову у справі 523/7468/24. 
Відповідно до поданого клопотання відповідач зазначає, що в рамках справи 523/7468/24 призначено експертизу на вирішення якої постановлені наступні питання: 
Які варіанти розподілу домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 можливо визначити відповідно до часток співвласників: 227/1000 (належить ОСОБА_3 ), 285/1000 (належить ОСОБА_2 ), 443/1000 (належить ОСОБА_1 ), з урахуванням розподілу частки 45/1000 (яка належала померлій ОСОБА_4 ) між спадкоємцями ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) 
Які варіанти розподілу земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер 5110137600:18:012:0005), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 можливо визначити відповідно до часток співвласників: 227/1000 (належить ОСОБА_10 ), 1/3 (належить ОСОБА_2 ), 1/3 (належить ОСОБА_1 ), з урахуванням розподілу залишку частки 1/3 (яка належала померлій ОСОБА_4 ) між спадкоємцями ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) ? 
Які варіанти виділу в натурі часток домоволодіння та земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер 5110137600:18:012:0005), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 можливо визначити відповідно до часток співвласників: 227/1000 (належить ОСОБА_3 ), 285/1000 (належить ОСОБА_2 ) 443/1000 (належить ОСОБА_1 ), з урахуванням розподілу частки 45/1000 (яка належала померлій ОСОБА_4 ) між спадкоємцями ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), відповідно розмірів належних часток ділянки ? 
Проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (адреса: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 8). Надано експертам для проведення експертизи матеріали цивільної справи №523/7468/24 (а.с.13-18 том№). 
Не погоджуючись з клопотанням про зупинення провадження у справі, на адресу суду надійшла заява за підписом представника позивача, відповідно до якої останній зазначив, що підстав для зупинення провадження у справі не має, предметом розгляду даної справи не є питання щодо частки якою володіє відповідач, крім іншого не є й предметом розгляду справи питання щодо поділу, позивачем поставлено на розгляд питання про виділ частки майна та припинення права спільної часткової власності. 
Ухвалою суду від 10.09.2025 року в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено (а.с.24-25 том №2). 
Ухвалою Пересипського районного суду міста Одеси від 10.12.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.40). 
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року було задоволено клопотання відповідача, викликано в судове засідання судового експерта Скибінську Т.М. для роз`яснення будівельно-технічної експертизи (а.с.56 том №2).
Так, ухвалою суду від 27 березня 2026 року було задоволено клопотання судового експерта Скибінської Т.М. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Також, на адресу суду за підписом відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи дублікату Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 (а.с.72,73). 
В судове засідання призначене на 13 травня 2026 року сторони до суду не з`явились. 
На адресу суду 30.04.2026 року (вх. №20336) надійшла заява за підписом адвоката позивача Племениченко Геннадія В`ячеславовича щодо можливості розгляду справи у відсутність сторони позивача, відповідно до якої адвокат зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.82-83том №2).
Відповідач ОСОБА_2 також звернувся на адресу суду з заявою щодо можливості проведення судового засіданні за його відсутності, відповідно до якої зазначив, що позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні, зазначив, що наданий на підтвердження обставин позову висновок судового експерта містить суттєві недоліки, у висновку відсутня інформація щодо окремих об`єктів нерухомого майна (частини домоволодіння та частини земельної ділянки), які залишаються у власності інших співвласників, під час проведення експертизи були відсутні інші співвласники, експертом були використані документи, які протирічать документам, які є в матеріалах справи, а також не було проаналізовано матеріалів інвентаризаційної справи відносно будинку. Експертом було проігноровано різні дані щодо загальної площі домоволодіння у документах, які були надані для проведення експертизи, дані обставини свідчать про те, що висновок було складено з порушенням. 
Зазначив, що аналіз дублікату Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.06.2002 року, не дає можливості встановити, що входить до складу літ. Ж (опис будинку), який належав продавцю від 01.11.1999 року, та яка саме частина домоволодіння з 443/1000 перейшла у власність ОСОБА_1 . 
З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 84-90 том №2). 
Відповідач ОСОБА_3 до суду також не з`явилась, раніше надала суду заяву про визнання позовних вимог, яка підписана представником відповідача адвокатом Швець О.В. (а.с.207-209 том №1). 
Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, звернулись на адресу суду з заявами про слухання справи за їх відсутності, представник позивача просив позов задовольнити, відповідач ОСОБА_12 позов визнала, відповідач ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позовних вимог, а відтак судом не встановлено підстав щодо відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України. 
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані стороною позивача на підтвердження позовних вимог, заперечення та відзив надані на спростування обставин позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Так, звертаючись до суду з позовом про виділ, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності, позивач зазначила, що співвласниками домоволодіння є:  ОСОБА_1 , частка 443/1000, ОСОБА_2 , частка 285/1000 та ОСОБА_3 , частка 227/1000 частин домоволодіння. 
Оскільки між співвласниками не досягнуто згоди в позасудовому порядку, просить суд вирішити позовні вимоги.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.11.1999 р. за реєстровим 3360, ОСОБА_11 продав ОСОБА_1 443/1000 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з однієї черепашникової та щитової будівель, загальною житловою площею 85,5 кв.м. та надвірних споруд: «Б», «б»- літня кухня з тамбуром, «В» - гараж, «Г» - гараж, «Д» - душ, «Е» - котельна, № 1-5 огородження, 1-мостіння, розташованого на земельній ділянці розміром 1035 кв.м.
За даним договором, у власність ОСОБА_1 надходить житловий будинок під літ. «Ж» загальною житловою площею 27,7 кв.м. (а.с.22).
Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено: 45/1000 – власник: ОСОБА_4 ; 285/1000 – ОСОБА_2 ; 443/1000 – ОСОБА_1 ; 227/1000 – ОСОБА_3 (а.с.16-19). 
Відповідно до технічного висновку від 24.01.1998, за адресою: АДРЕСА_2 ) складеного на підставі: 
договору №04-98п від 20.01.1998 року
правовстановлюючих документів на земельну ділянку будівництва
технічний паспорт 
висновок від 03.12.1998 року за №3/2367 про можливість приймання в експлуатацію житлового будинку 
висновок СГПЧ про відповідність норм пожежної безпеки домобудівництва 
за результатами обстеження встановлено: 
за результатами обстеженням на місці і на базі схеми генплану визначено, що на ділянці розміщено два основних домоволодіння літ «А», «а», «а», «Ж», «ж», літня кухня – літ «Б», 2б» - гараж, літ «В» «Г». 
Роки будівництва:
Домоволодіння літ «А», «а» - 1957 рік
Котельна – 1957 р.
Прибудова «а» - 1961 р. 
Літня кухня «Б», «б» - 1962 р. 
Гараж літ «Г» - 1980 р. 
Душ літ «Д» - 1993 р. 
Домоволодіння літ «Ж», «ж» - 1993 р. 
Всі будинки і спорудження літ «Ж», «ж» - прийняті в експлуатацію відповідно до рішення виконкому №318 від 26.03.1992 року. Домоволодіння літ «Ж», «ж» - побудовано без проекту та дозвільних документів, представляє собою одноповерховий будинок з мансардою, що використовується в літній період. 
Склад житлової площі: 3 житлові кімнати площею: 7,8 11.9, та 8, 0 метрів квадратних, що становить 27,7 кв.м. прихожа 8,8 кв.м., санвузол 4,2 кв.м., коридор 3,7 кв.м., кухня 7,9 кв.м. загальна корисна площа – 52, 3 кв.м. висота приміщення 2,65 м. (а.с.25-33). 
Також, судом встановлено, що відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2004 року у справі № 2-2057 якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , за умовами якої ОСОБА_2 виділено домоволодіння під Літ «А» по АДРЕСА_1 , коридор (2-1), площею 2,0 кв.м., санвузол (2-2) площею 2,7 кв.м., кухню (2-3) площею 6,0 кв.м, кімната (2-4) площею 11,1 кв.м., кімната (205) площею 10,3 кв.м., кімнати (2-б) площею 10.0 кв.м., гараж літ В, душ літ «Д», літня кухня «Б», гараж «Г», переходить у власність ОСОБА_2 після будівництва сараю розміром 2х4 метра в місці погодженим з ОСОБА_4 . 
ОСОБА_4 переходить у власність котельна літ «Е». 
Ухвала суду набрала законної сили 12.10.2004 року (а.с.34-35). 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, земельна ділянка кадастровий номер: 5110137600:18:012:0005 площею 0.1 га зареєстрована на праві спільної власності за: ОСОБА_1 1/3, ОСОБА_2 1/3 та ОСОБА_4 (особа померла) 1/3 (а.с.40-44). 
Судом досліджується висновок експерта №047/2023 року складений 06.12.2023 року будівельно-технічної експертизи експертом ОСОБА_7 . 
Об`єктами дослідження є: 443/1000 частини домоволодіння, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 . 
Так, у процесі проведення огляду встановлено, що: обстежувана будівля, яка входить до складу 443/1000 частин домоволодіння, які належать ОСОБА_1 розташована в АДРЕСА_1 .
Вхід (в`їзд) на частину земельної ділянки, на якій розташована будівля, яка входить до складу 443/1000 частин домоволодіння здійснюється з боку АДРЕСА_1 , через металеві ворота, обладнані хвірткою. 
До складу 43/1000 частини домоволодіння входить наступна будівля літ «Ж» з прибудовою літ «ж» та мансардою. 
Обстежуваний житловий будинок літ «Ж» представляє собою одноповерхову житлову будівлю з прибудовою та мансардою, яка складається з взаємопов`язаних конструктивних елементів, а саме: фундаментів, стін, перекриття, покрівлі. 
Згідно висновку зазначено: виходячи з проведеного дослідження наданих замовником документів та результатів візуального огляду житлового будинку літ «Ж» з прибудовою літ «ж» та мансардою, який входить до складу 443/1000 частин домоволодіння, які належать ОСОБА_1 враховуючи вимоги нормативно-правових та нормативно-технічних актів, експерт прийшов до висновку про те, що можливе з технічної точки зору, у відповідності до вимог нормативно-правових та нормативно-технічних актів виділити в окремий об`єкт нерухомості 443/1000 частини домоволодіння розташованих по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , до складу яких відповідно до правовстановлюючого документу та по фактичному користуванню входить: 
Житловий будинок літ «Ж» з прибудовою літ «ж» та мансардою, в складі приміщень: 3-1 коридор, площею 8,8 кв.м, 3-2 санвузол, площею 4,2 кв.м, 3-3 коридор площею 3,7 кв.м., 3-4 житлова площею 7,8 кв.м., 3-5 кухня, площею 7,9 кв.м., 3-6 – житлова, площею 11,9 кв.м., 3-7 – житлова, площею 8,0 кв.м, !-мансарда, площею 24, 9 кв.м., загальною площею 77, 2 кв.м. у тому числі житловою 27,7 кв.м (а.с.77-83 том №1). 
Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного. 
Згідно з положеннями статті 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.
Частиною першою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю(частина перша статті 356 ЦК України).
Згідно з частинами першою - третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
З огляду на зазначене судом встановлено, що співвласники домоволодіння по АДРЕСА_1 мають у володінні будинки під літ «Ж» та «ж» що належать позивачу, будинок під літ. «А», що належить відповідачу ОСОБА_2 та згідно Договору дарування від 28.11.2003 року ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар 227/1000 частин будинковолодіння під АДРЕСА_1 , житловою площею: 26, 4 кв.м. Все будинковолодіння складається з: літ. «А» - житловий будинок, житловою площею: 57, 8 кв.м., літ. «Ж» - житловий будинок, житловою площею – 27,7 кв.м., літ. «Б» «б» - літня кухня з тамбуром, літ. «Г», «В» - гаражі, літ. «Д» - душ, літ. «Е» - котельна; 1-5 огородження, І – мощення, розташовані на земельній ділянці площею: 1035 кв.м., за фактичним використанням.
В ході розгляду справи, відповідачами не було спростовано та не було доведено протилежного, а саме того, що позивач користується будинком під літ «Ж» та «ж», який відповідно до договору купівлі продажу становить 443/100 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 . 
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).
Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.
Так, з огляду на заперечення щодо задоволення позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що позивач змінила площу житлового будинку, що відповідно свідчить про не відповідність розміру часток, а тому виділ майна в натурі є не можливим без визначення станом на час розгляду справи ідеальних часток у майні. 
З даного приводу суд зазначає наступне. 
Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
Згідно з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 570/4748/15 співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов`язкової наявності таких чотирьох умов: 1) поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об`єкта. При цьому мається на увазі не технічна неможливість відокремлення поліпшень від речі, а неможливість відокремлення їх без пошкодження або істотного знецінення речі. 
Якщо виходити із змісту частини першої статті 187 ЦК України, нерозривний зв`язок поліпшень з річчю має місце у тому випадку, коли відділення поліпшень має наслідком пошкодження або істотне знецінення безпосередньо основної речі, від якої були відокремлені поліпшення, а не самих поліпшень; 2) поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників. Якщо кошти, за рахунок яких були зроблені поліпшення, не належать співвласнику, поліпшення вважатимуться майном, набутим ним без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України); 3) поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників; 4) при здійсненні поліпшень було додержано порядок використання спільного майна, тобто загальні засади володіння та користування спільним майном, визначені законом, а також умови володіння та користування спільним майном у відповідності з домовленістю між співвласниками.
У разі, якщо співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди зробив у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, він набуває право власності на таку добудову (прибудову) виключно, якщо це не порушує прав інших співвласників.
Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. За відсутності хоча б однієї із наведених умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності.
Отже, суд зазначає, що в даному судовому провадженні судом не вирішується питання щодо визначення змін розміру ідеальних часток співвласників, позивачем заявлено вимогу про виділення її частки, що становить 443/1000 відповідно до договору купівлі-продажу від 1999 року. 
Суд зауважує, та звертає увагу на те, що спір між сторонами у справі, зокрема, щодо позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку за позовом ОСОБА_3 було порушено ще в 2020 році, позивач та відповідач ОСОБА_2 були учасниками вказаного провадження, судом при розгляді даної справи (523/12878/20) були досліджені документи щодо набуття сторонами права власності на будинковолодіння.
Відповідно, суд доходить висновку, що відповідач ОСОБА_2 обізнаний щодо розміру часток у праві спільної часткової власності зазначені розміри часток сторонами не оспорювались, та їх розмір відомий сторонам достеменно. 
Отже, судом не вирішується питання щодо збільшення, зменшення розміру часток, якими сторони фактично володіють, згідно позовних вимог позивач просить виділити в натурі 443/1000 частини житлового будинку відповідно до правовстановлюючого документа, а саме договору купівлі-продажу станом на 1999 рік. 
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
В даному випадку судом встановлено, що сторони, як співвласники володіють визначеними частками. 
Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.
У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.
Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 364ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
За змістом частини третьої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.
Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
Натомість за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому, за бажанням, можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку.
Винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.
Суд зазначає, що у своєму відзиві та у запереченнях на позов, відповідач зазначає, що бажає виділу так як і позивач у справі, однак, він вважає за доцільне здійснити такий виділ шляхом домовленості між всіма співвласниками. 
З даного приводу суд зазначає, що протягом розгляду справи, зокрема її перебування у провадженні судді Бокова О.М. відповідач з будь-якими заявами пропозиціями не звертався, самі лише посилання на наявність бажання є не підтвердженими, крім іншого, судом встановлено, що позивач письмово зверталась до відповідача з питань виділу, однак її звернення було залишено поза увагою. 
Суд зауважує, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:
1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;
2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.
За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Пунктом 2.6. глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 6 липня 2007 р. за № 774/14041, передбачено підготовку суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.
Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.
З наданого суду, висновку експерта встановлена наявна можливість виділу у відповідності до нормативно-правових та нормативно-технічних актів виділ в окремий об`єкт нерухомості 443/1000 частини домоволодіння, які належать ОСОБА_1 , встановлено, що до будинку наявний окремий вхід. 
Згідно положення ст. 102 ЦПК України - висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Відповідачем ОСОБА_2 зазначена обставина щодо наявності в будинку ОСОБА_1 окремого входу, та фактичної можливості виділу в окрему одиницю, спростована не була, самі лише посилання, на те, що висновок експерта містить дефекти не свідчить про не можливість здійснення виділу майна. Іншого висновку суду надано не було. 
Крім іншого, як встановлено судом в ході розгляду справи, порядок користування житловими приміщенням сторонами не оспорювався.
Допитана в судовому засіданні експерт суду пояснила, що нею було здійснено виїзд на місце обстеження об`єкта та встановлені фактичні обставини, якій й відображені у висновку. 
Згідно норм ч. 5 ст. 319 ЦК України - власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на досліджені докази, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки обставини на які посилалась позивач знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. 
Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування понесених судових витрат, а відтак судом не вирішується питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача понесених судових витрат. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 141, 247, 258-259, 264-265, 273, 352 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки в натурі з майна (поділ), що є у спільній частковій власності, визнання права власності на самостійний об`єкт нерухомості, припинення права спільної часткової власності – задовольнити.
Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) в натурі 443/1000 частини домоволодіння, що є у спільній частковій власності, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та складається з: житлового будинку літ «Ж», загальною площею 77,2 кв.м., житловою площею 27.7 кв.м., з подальшим присвоєнням поштової адреси. 
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна – житловий будинок літ «Ж» з прибудовою літ «ж» та мансардою, в складі приміщень: 3-1 коридор, площею 8,8 кв.м., 3-2 – санвузол, площею 4,2 кв.м., 3-3 коридор, площею 3,7 кв.м., 3-4 житлова, площею 7,8 кв.м., 3-5 – кухня, площею 7,9 кв.м, 3-6 – житлова, площею 11,9 кв.м., 3-7 житлова, площею 8,9 кв.м, І-мансарда, площею 24,9 кв.м., загальною площею 77, 2 кв.м., у тому числі житловою – 27. 7 кв.м. 
Припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 43/1000 частин житлового будинку, яка знаходиться за АДРЕСА_3 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 25.05.2026

Суддя          О.М.Боков