ПОСТАНОВА 
іменем України

06 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 201/1306/26
провадження № 22-ц/4809/1007/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі:
у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
заявник -   ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від16 березня 2026 року у складі судді Петренко С.Ю., 
ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Соборного районного суду міста Дніпра із заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради. про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування заяви посилався на те, що він є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказував, що повнолітній син навчається та проживає у м. Києві, а неповнолітня донька проживає разом з ним у м. Дніпро та знаходиться на його утриманні. Зазначав, що мати ОСОБА_3  ОСОБА_2 21 червня 2024 року уклала шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї народилась донька ОСОБА_5 . У липні 2025 року заінтересована особа разом із сім`єю виїхала на постійне проживання до Португальської Республіки. Згідно з наданими поясненнями ОСОБА_2 щодо заяви ОСОБА_1 , вона просила її задовольнити, а також визнала обставини, зазначені ним в поданій заяві. Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини заявнику необхідно для підтвердження його правового статусу, як батька, який одноособово здійснює фактичний догляд за дитиною для реалізації прав дитини на належний соціальний захист, отримання пільг та гарантій, а також для реалізації його прав, визначених ст.157 СК України та ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Посилаючись на зазначені обставини просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 02 лютого 2026 року заява направлена за підсудністю до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від16 березня 2026 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просив вказану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради направив клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності заінтересованих осіб на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21).
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи, мати дитини, ОСОБА_2 , в поданих поясненнях щодо заяви ОСОБА_1 не заперечує, просить її задовольнити, також визнала обставини, зазначені ним в поданій заяві, у зв`язку з чим спору про право між батьками неповнолітньої ОСОБА_3 у даній справі не убачається (а.с.22-23).
Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» внесено зміни та підпункт «ґ» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII викладено в такій редакції: «під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)». Зміненою частиною дванадцятою статті 26 Закону, зокрема, передбачено, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України.
Тобто, диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зі змінами, містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.
Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.
У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.
Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.
Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.
Аналогічній висновки викладені Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2025 року в справі № 127/3622/24.
Отже, зважаючи на те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, зокрема, встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, а також те, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства, на що суд першої інстанції уваги не звернув, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене вище колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином не дослідив письмові докази по справі, не врахував наведені вище обставини та зробив передчасний висновок про відмову у відкритті провадження у справі, що відповідно до ст.379 ЦПК України є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від16 березня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 травня 2026 року.

Головуючий суддя  О.І. Чельник

Судді  О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко