ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21961/22 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
Іменем України

23 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Сорочка Є.О.,
суддів Мєзєнцева Є.І.,
Чаку Є.В., 
за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача податковий борг у розмірі 4 638 545,56 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для стягнення спірного боргу були відсутні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на податковому обліку у позивача перебуває ФОП ОСОБА_1 , за якою відповідно до інформаційно-комунікаційних систем обліковується заборгованість зі сплати податків та зборів у розмірі 4 638 545, 56 грн, а саме:
- з податку на доходи фізичних осіб в розмірі - 1 668 999,05 грн;
- з військового збору в розмірі - 139 054,91 грн;
- з податку на додану вартість в розмірі - 1 940 263,43 грн;
- по єдиному податку з фізичних осіб в розмірі - 889 718,17 грн;
- адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі - 510, 00 гривень.
Так, відповідачу винесено наступні податкові повідомлення-рішення:
- № 0014694205 від 18.02.2020 яким збільшено зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 1 417 079,00 грн, з яких основний платіж 1 133 663,20 грн та штрафні санкції 283 415,80 грн;
- № 0014704205 від 18.02.2020 яким застосовано штрафну санкцію по податку на доходи фізичних осіб в сумі 340,00 грн;
- № 0014714205 від 18.02.2020 яким збільшено зобов`язань з військового збору на суму 118 089,91 грн, з яких основний платіж 94 471,93 грн та штрафні санкції 23 617,98 грн;
- № 0014734205 від 18.02.2020 яким збільшено зобов`язань з податку на додану вартість на суму 1 549 863,50 грн, з яких основний платіж 1 239 891,00 грн та штрафні санкції 309 972,50 грн;
- № 0014674205 від 18.02.2020 яким збільшено зобов`язань по єдиному податку з фізичних осіб на суму 656 338,11 грн, з яких основний платіж 525 070,45 грн та штрафні санкції 131 267,66 грн;
- № 0014724205 від 18.02.2020 яким застосовано штрафну санкцію по адміністративним штрафам та іншим санкціям в сумі 510,00 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення направлялись на адресу відповідача, проте були повернуті відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштової кореспонденції.
Відповідачу нараховано пеню на податкові повідомлення-рішення:
- № 0014694205 від 18.02.2020 в сумі 251 580,05 грн;
- № 0014714205 від 18.02.2020 в сумі 20 965,00 грн;
- № 0014734205 від 18.02.2020 в сумі 390 399,93 грн;
- № 0014674205 від 18.02.2020 в сумі 233 380,06 гривень.
Контролюючим органом направлено відповідачу податкову вимогу від 30.06.2020 № 55272-10, яка згідно повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
У зв`язку із несплатою податкового боргу, позивач звернувся до суду з позовом про його стягнення. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про наявність підстави для стягнення податкового бору.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. В силу пункту 36.3 статті 36 ПК податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) , та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України;
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК).
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3 статті 57 ПК).
У розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, набуває статусу податкового боргу.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 ПК).
Відповідно до пункту 95.3 статті 95 ПК стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 20.1.34 статті 20 ПК контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відтак, позивач вправі звертатися до адміністративного суду із позовом про стягнення податкового боргу платників податків.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК).
Відтак, право на стягнення коштів платника податку, а відтак і право на звернення із відповідним позовом, виникає у контролюючого органу після спливу 30 календарних днів з моменту надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як вбачається із матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення від 18.02.2020, на підставі яких виник податковий борг, направлялись відповідачу за адресою м. Київ, вул. Ніжинська, 29-В. Поштові відправлення були повернуті працівниками оператора поштового зв`язку.
Податкову вимогу від 30.06.2020 № 55272-10 надіслано відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення повернулось 17.08.2020 із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно пункту 42.5 статті 42 ПК у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно пункту 45.1 статті 45 ПК платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Відповідно до пункту 42.3 статті 42 ПК якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
З метою з`ясування дотримання відповідачем порядку направлення позивачу податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, на підставі яких відповідач заявляє про виникнення та стягнення податкового богу, судом апеляційної інстанції у судовому засіданні 02.06.2026 були витребувані у відповідача дані щодо адреси місця реєстрації та податкової адреси ОСОБА_1 у період з 18.02.2020 по 17.08.2020, а також відомості про те чи повідомляв ОСОБА_1 податкові органи про зміну адреси місця реєстрації.
На виконання вказаної вимоги суду позивач надіслав додаткові пояснення, у яких вказав, що після проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності 30.01.2019 матеріали податкової перевірки направлялись відповідачу за адресою АДРЕСА_2 , а направлення податкової вимоги здійснено за адресою АДРЕСА_1 .
При цьому, позивачем надано відомості про те, що за даними ДРФО адресою місця проживання позивача з 18.11.2011 є АДРЕСА_1 , а при реєстрації фізичною особою-підприємцем у 2016 році позивач визначив своєю адресою АДРЕСА_2 .
У світлі викладеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач не отримував поштової кореспонденції ні за адресою місця проживання, ні за самостійно повідомленою ним податковою адресою. Наведене свідчить, що у спірних правовідносинах відповідач не діяв цілком добросовісно. Суд вважає, що не отримуючи відповідної кореспонденції та не повідомляючи контролюючому органу дійсної адреси для комунікації, відповідач фактично штучно створив умови, які перешкодили контролюючому органу для виконання повноважень щодо стягнення податкового боргу. 
На переконання колегії суддів, за даних обставин, допущена відповідачем бездіяльність, яка перешкоджала виконанню контролюючим органом своїх повноважень, не може бути підставою для звільнення від виконання покладених на відповідача законом обов`язків зі сплати податків.
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Як зазначалося, контролюючим органом надсилалися податкові повідомлення-рішення та податкова вимога як на адресу, вказану при реєстрації ФОП так і на адресу проживання позивача. Проте, відповідна поштова кореспонденція була повернута із відмітками про невручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а тому відповідні документи вважаються врученими відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК. 
З огляду на це, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що визначені ними суми податкового зобов`язання є узгодженими та такими, що набули статусу податкового боргу відповідача, а у позивача, відповідно, виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення цього боргу.
Доводи відповідача про неправомірність проведення перевірки та визначення зобов`язань у податкових повідомленнях-рішеннях колегія суддів відхиляє, оскільки вказані дії та рішення не є предметом даного спору.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення, яким позов задоволено, оскільки відповідні суми узгоджених податкових зобов`язань відповідачем у встановленому порядку та строки сплачені не були.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 - без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Є.І. Мєзєнцев

Суддя Є.В. Чаку

Повний текст постанови складений 30.06.2026.