ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року	Львів	Справа № 569/5578/26 пров. № А/857/20765/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гінди О. М.	
 	Заверухи О. Б.	
за участю секретаря судового засідання: Рибачука А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2026 року у справі № 569/5578/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,
головуючий суддя першої інстанції – Гордійчук І.О., час ухвалення - год.,
місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 31.03.2026.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серія ЕНА №6709689 від 22.02.2026 по справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова не відповідає обставинам справи. В діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП, оскільки 22.02.2026 о 23 год. 12 хв. Позивач виїхав із вул. Поштова в м. Рівне на право, рухаючись у правому ряду виконав розворот у напрямку автовокзалу згідно п.10.6 ПДР, пропустивши всі авто у попутному та зустрічному напрямку. Позивач був зупинений поліцейськими, які рухалися на авто йому на зустріч зі сторони ЦУМа. Ними було безпідставно висунуто звинувачення у пересічені ним суцільної смуги при розвороті по вул. Соборна. Позивач пояснював, що там є розрив у суцільній смузі, що дозволяє здійснити розворот і на його прохання піти подивитися не реагували. Позивача змусили вийти з авто і попросили пройти до місця де здійснювався розворот. Коли поліцейські побачили розрив у суцільній лінії, позивачу було сказано, що це розрив тільки для виїзду з двору. Після неправомірної зупинки на позивача було складено постанову як пішохода який ходив по краю проїжджої частини дороги в одязі без світло відбиваючих елементів. Працівники поліції спровокували позивача словами та жестами змусили вийти з авто, одяг позивача містив світло відбиваючі елементи (вставки). Дорога була освітлена достатньо, позивач був вдягнений у куртку яка містила світло відражаючі елементи, тримав в руці включений телефон, який яскраво світився, що додатково інформувало інших водіїв, а поліцейські рухалися також по дорозі без одітих світло відбивних желетів. Розгляд справи відбувся на місці, без підготовки та наданні часу для звернення за правовою допомогою. Інспектор не об`єктивно розглянув справу, спираючись виключно на свою суб`єктивну думку.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2026 року у справі № 569/5578/26 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, під час розгляду справи судом не повно з`ясовано усі обставини справи, не надано вірної оцінки обставинам справи та судове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування обставин, що мають суттєве значення.
Покликаючись на обставини справи, апелянт зазначає, що поліцейські побачили розрив у суцільній лінії, позивачу було сказано, що це розрив тільки для виїзду з двору, однак він довів якщо можна виконувати лівий поворот то не забороняється і розворот, а також пояснив, що можливо здійснити розворот з правої полоси, якщо конфігурація дороги не дозволяє здійснити розворот з крайнього лівого положення(у виданому випадку). Позивача безпідставно підозрювали у вчиненні адміністративного правопорушення якого він не вчиняв, а саме здійснення розвороту.
Позивач зателефонував 102 подав скаргу на протиправні та не кваліфіковані дії поліцейських, приїхав другий екіпаж поліцейських і також розпочав доказувати, що він порушив правила розвороту. Прийшлось і їм доводити що вони не знають досконало ПДР. Після неправомірної зупинки на позивача було складено постанову як пішохода який ходив по краю проїжджої частини дороги в одязі без світло відбиваючих елементів. Працівники поліції спровокували позивача та словами та жестами змусили вийти його з авто.
Подія відбувалась на центральній вулиці міста, вулиця Соборна була освітлена як вуличним освітленням так і вивісками та вітринами магазинів, крім того одяг позивача містив світло відбивні елементи (вставки) та в нього був увімкнений телефон із ліхтариком яким він позначав себе на проїжджій частині. В тому місті дорога огороджена парканом через який не молодій людині важко перелізти.
В центрі міста Рівного 22 лютого 2026 року працювало освітлення, погода була ясна, дощу та туману не було, Позивач рухаючись по краю проїзної частини тримав у руці увімкнений телефон з увімкненим ліхтариком, який освітлював та виділяв позивача на проїжджій частині, що зафіксовано на відеокамеру яка встановлена за 300 метрів від зупинки автомобіля позивача, де чітко видно що позивач рухається з увімкненим ліхтариком на телефоні.
Вважає, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу не подивився вказаний відеозапис, помилково лишив в силі оскаржувану постанову.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.
Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, згідно Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №6709659 від 22.02.2026, пішохід ОСОБА_1 здійснив рух по краю проїзної частини у темну пору доби без світлоповертальних елементів, був в одязі, який не має світлоповертальні елементи, до своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху, чим порушила пункт 4.4 Правил дорожнього руху України, було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 127 КУпАП.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що матеріалами справи підтверджено, що позивач рухаючись транспортним засобом був зупинений інспектором патрульної поліції, вийшов із автомобіля та почав іти проїзною частиною по вул. Соборній в м. Рівне, в темну пору доби, не маючи світлоповертальних елементів на одязі, що створювало небезпеку іншим учасниками дорожнього руху, в порушення п.4.4 ПДР, що є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.127 КУпАП .
Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх не вірними та такими, що не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п.4.4 ПДР в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.
Частиною 1 ст. 127 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери працівників поліції апеляційний суд встановив, що позивач рухаючись транспортним засобом був зупинений інспектором патрульної поліції у зв`язку із пересіченням ним суцільної смуги при розвороті по вул. Соборна.
Позивач заперечував проти інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Посилаючись на те, що в даному місці де позивач зробив розворот є переривчаста смуга, яка дозволяє виконати даний розворот.
З долученого відео запису також вбачається, що позивач вийшов із автомобіля та разом із працівниками поліції почав йти краєм проїзної частини по вул. Соборній в м. Рівне, до місця свого розвороту, щоб підтвердити працівникам поліції той факт, що він не перетнув суцільну лінію. Окрім того, відеозаписом підтверджується, що дана вулиця Соборна є освітленою вулицею, у позивача в руках був мобільний телефон.
Надаючи оцінку відеозапису, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач рухався в темну пору доби, не маючи світлоповертальних елементів на одязі, що створювало небезпеку іншим учасниками дорожнього руху, в порушення п.4.4 ПДР, що є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.127 КУпАП, оскільки дана вулиця освітлювалась і у позивача в руках знаходився мобільний телефон.
Крім цього, апеляційний суд зауважує, що відповідно до п.4.4 ПДР в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.
Відповідно до п. 1.10 ПДР України, пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне
Зважаючи на наведені вище обставини справи, зокрема зупинки поліцейськими автомобіля, яким керував позивач, його вихід з автомобіля та рух краєм дороги разом з поліцейським з метою доведення відсутності правопорушення щодо розвороту, апеляційний суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не є даному випадку пішоходом у розумінні п. 1.10 та 4.4. ПДР.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що постанови серія ЕНА №6709689 від 22.02.2026 вказаним вище критеріям не відповідає, тому підлягає скасуванню, а адміністративний задоволенню з наведених вище підстав.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до п. ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Крім того, апеляційний суд зазначає наступне. 
Параграфом другим Глави 11 Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ КАС України визначено розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ.
До термінових справ належать справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, особливості провадження яких визначено статтею 286 КАС України.
Статтею 268 КАС України встановлено особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ. Так, відповідно до частини першої вказаної статті, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. ( ч.2, 3 ст. 268 КАС України).
Отже, нормами КАС України, визначено розгляд даної категорії справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, що відповідно унеможливлює її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Водночас суд першої інстанції призначив розгляд вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та, відповідно, розглянув справу в такому порядку, що є порушенням процесуального закону.
Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом ухвалюється нова постанова про задоволення позову з наведених вище підстав.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2026 року у справі № 569/5578/26 скасувати, та ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА №6709689 від 22.02.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП та провадження у справі закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха 	

Повний текст постанови складений та підписаний 11.06.2026.