СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Харків Справа № 20/38б 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.
за участю ліквідатора Нестеренка Олега Анатолійовича
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вх. №1170 Л/1) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 05.05.2026 (повний текст складено 13.05.26) у справі № 20/38б 
за заявою кредитора - Приватного підприємства “ПГ Аквасфера”, м. Алчевськ Луганської обл.
до боржника - Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод”, м. Кадіївка (м.Стаханов) Луганської обл.
про банкрутство,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.05.2026 задоволено заяви арбітражного керуючого Нестеренка О.А. від 15.03.2026 №01-16/50 та від 03.05.2026 №01-16; припинено повноваження арбітражного керуючого Нестеренка О.А. в якості ліквідатора ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод" у справі №20/38б. Закрито провадження у справі №20/38б про банкрутство боржника Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод”, (ідентифікаційний код 00211352, вул. Літке, буд.1, м. Кадіївка (м. Стаханов) Луганської області). Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 13.04.2010 №20/38б. Державному реєстратору постановлено внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство боржника Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод”, (ідентифікаційний код 00211352, вул. Літке, буд.1, м. Кадіївка (м. Стаханов) Луганської області).
Ухвала суду мотивована тим, що подальше здійснення ліквідаційної процедури у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ «Стахановський машинобудівельний завод» є об`єктивно неможливим, оскільки майнові активи боржника знаходяться на тимчасово окупованій території України, доступ до них та до документації підприємства відсутній, а вчинення ліквідатором дій, спрямованих на формування та реалізацію ліквідаційної маси, фактично унеможливлене. Суд виходив із того, що ліквідаційна процедура триває понад 15 років, що істотно перевищує строки, визначені законодавством про банкрутство, при цьому перспективи її завершення та досягнення мети провадження у справі відсутні.
Місцевий господарський суд зазначив, що КУзПБ не містить прямої норми, яка б регулювала порядок завершення провадження у справі за таких обставин, однак положення п. 14 ч. 1 ст. 90 КУзПБ допускають закриття провадження в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням приписів п. 1-6 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, практики Верховного Суду та принципу розгляду справи упродовж розумного строку, суд дійшов висновку, що подальше перебування справи на стадії ліквідації не відповідає завданням процедур банкрутства, не забезпечує досягнення їх легітимної мети та порушує баланс інтересів кредиторів і боржника.
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційний суд, зокрема:
1. здійснити заміну кредитора у справі №20/38б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод” з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404 Луганська область, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9, код ЄДРПОУ 21782461);
2.здійснити заміну кредитора у справі № 20/38б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод” з Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404 Луганська область, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9, код ЄДРПОУ 21782461). 
3.скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 05.05.2026 у справі №20/388б про закриття провадження у справі про банкрутство Закритого акціонерного товариства.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що:
- ліквідатором не вжито всіх можливих та необхідних заходів, спрямованих на виявлення, розшук та повернення майна боржника. Зокрема, арбітражний керуючий не звертався до Служби безпеки України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Луганській області із заявами про можливе вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним заволодінням майном підприємства або транспортними засобами боржника. Скаржник вважає, що проведення відповідних перевірок та оперативно-розшукових заходів могло б сприяти встановленню місцезнаходження окремих активів боржника та їх поверненню до ліквідаційної маси;
- ліквідатором не здійснювався належний пошук інших можливих активів боржника, які не пов`язані з його місцезнаходженням на окупованій території. Йдеться, зокрема, про об`єкти права інтелектуальної власності - патенти на винаходи, корисні моделі, промислові зразки та інші виключні майнові права, які можуть становити майнову цінність та бути використані для часткового задоволення вимог кредиторів. З огляду на це скаржник вважає, що ліквідатор передчасно порушив питання про закриття провадження у справі, оскільки не вичерпав усіх передбачених законом можливостей щодо формування ліквідаційної маси та пошуку майна банкрута;
- основною метою провадження у справі про банкрутство є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Проте у даній справі жодного погашення кредиторської заборгованості фактично не відбулося, а тому мета ліквідаційної процедури не досягнута. На переконання скаржника, сам факт неможливості завершити ліквідаційну процедуру у певний строк не може бути самостійною підставою для припинення провадження без вирішення питання щодо задоволення вимог кредиторів. 
- є помилковим висновок місцевого господарського суду про можливість застосування п. 14 ч.1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства. На думку скаржника, Кодекс не містить норми, яка б прямо передбачала закриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку з перебуванням майна боржника на тимчасово окупованій території або через неможливість доступу до такого майна. Відтак суд безпідставно поширив дію зазначеної норми на правовідносини, які не охоплюються її змістом;
- суд неправильно застосував положення пункту 1-6 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ. На його переконання, ця норма регулює виключно питання відкриття нових проваджень у справах про банкрутство під час воєнного стану та не встановлює жодних підстав для закриття вже відкритих проваджень; 
- кредиторська заборгованість перед Пенсійним фондом України та правонаступниками органів соціального страхування продовжує існувати і залишається непогашеною. Відповідно, ані повного, ані часткового задоволення вимог кредиторів не відбулося, що, на думку скаржника, виключає можливість закриття провадження у справі про банкрутство;
- тривале перебування справи на стадії ліквідації зумовлено об`єктивними обставинами, які не залежать від волі кредиторів або ліквідатора, а саме проведенням антитерористичної операції, тимчасовою окупацією частини території Луганської області та запровадженням воєнного стану. Такі обставини є форс-мажорними та не можуть самі по собі свідчити про необхідність припинення провадження у справі. 

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних документах суду.
У судове засідання від 15.06.2026 з`явився ліквідатор Нестеренко О.А., інші учасники справи не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені судом належним чином. Судова колегія зауважує, що апелянт - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в апеляційній скарзі просив здійснювати розгляд справи за відсутністю свого представника.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Приймаючи до уваги подане апелянтом клопотання про розгляд справи без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, враховуючи належне повідомлення судом інших учасників справи, зважаючи на те, що явка сторін у судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Щодо клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про заміну кредиторів у справі №20/38б, а саме:
- Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на його правонаступника – Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області;
- Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі на його правонаступника – Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2026 №988 реорганізовано Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі шляхом приєднання до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №925 “Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України” реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком. 
Згідно Переліку територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом приєднання, який є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925, реорганізовано, зокрема, Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ЄДРПОУ 21782461). 
Крім того, з 01.01.2023 набрали чинності зміни до Закону України від 03.09.1999 № 1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі - Закон № 1105-XIV). Відповідно до абзацу першого частини першої статті 4 Закону № 1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 “Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України” припинено з 01.01.2023, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. Абзацами першим, другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1323 “Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням” установлено, що залишки коштів, які утворилися на рахунках виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та її робочих органів станом на кінець останнього банківського дня у системі електронних платежів Національного банку у 2022 році, перераховуються власниками рахунків в перший банківський день 2023 року на дохідний рахунок Пенсійного фонду України, відкритий в Державній казначейській службі для обліку коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, з подальшим їх спрямуванням цього ж дня на видатковий рахунок Пенсійного фонду України для здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. 
Пунктом 3 вищезазначеної постанови доручено Пенсійному фонду України з 02.01.2023 забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених нею виплатних документів на січень 2023 року. 
Під публічним правонаступництвом у сфері управлінської діяльності органів державної влади слід розуміти повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції; це вступ у чинні адміністративно - правові відносини нового суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) на місце суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції. 
Відповідно до ст. 21 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника справи здійснює заміну такої сторони на будь-якій стадії провадження у справі її правонаступником. 
Згідно зі ст. 43 КУзПБ у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-який стадії провадження у справі. 
Статтею 52 ГПК України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. 
Тобто, Головне управління є фактичним та юридичним правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області та Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області.
З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.52 ГПК України, апеляційний суд вважає за можливе замінити кредиторів у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ “Стахановський машинобудівельний завод”.
Здійснити заміну кредитора у справі №20/38б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод” з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганські області (93404, Луганська область, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9, код ЄДРПОУ 21782461).
Здійснити заміну кредитора у справі №20/38б про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод” з Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганські області (93404, Луганська область, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9, код ЄДРПОУ 21782461).

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини справи.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.04.2010 порушено провадження у справі №20/38б про банкрутство боржника – Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод” (ідентифікаційний код 00211352, вул. Літке, 1, м. Стаханов Луганської області), згідно положень ст. ст 1, 8, 11, 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” в редакції від 30.06.1999 №784-XIV (далі за текстом - Закон), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні суду. 
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.05.2010 у справі №20/38б визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора Приватного підприємства “ПГ “Аквасфера” до боржника, у сумі 289337 грн. 76 коп.; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 6 місяців, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Денисенка Д.Л., на якого покладено обов`язки й повноваження по проведенню процедури розпорядження майном, встановлені Законом.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.11.2010 у справі №20/38б продовжено строк процедури розпорядження майном у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ “Стахановський машинобудівельний завод” на один місяць, до 11.12.2010
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 27.12.2010 затверджено реєстр вимог кредиторів у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ “Стахановський машинобудівельний завод”, у складі вимог наступних кредиторів: Приватного підприємства «ПГ «Аквасфера», м. Алчевськ Луганської області, у сумі 289337 грн. 76 коп.; Стахановської ОДПІ у Луганській області, в загальному розмірі 502609 грн. 21 коп.; УПФУ у м. Стаханові Луганської області, в загальному розмірі 2639211 грн. 36 коп.; Державного комітету України з державного матеріального резерву, в загальному розмірі 3705644 грн. 89 коп.; ВАТ «Алчевськкокс», в загальному розмірі 10000 грн. 00 коп.; Стахановського міського центру зайнятості Луганської області, в загальному розмірі 51597 грн. 36 коп.; ВВД ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Стаханові Луганської області, в загальному розмірі 34572 грн. 26 коп.; ЛОВ ФСС України з тимчасової втрати працездатності в сумі 3747 грн. 54 коп.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10.01.2011 у справі №20/38б продовжено строк процедури розпорядження майном у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ “Стахановський машинобудівельний завод” на один місяць, до 11.02.2011.
Постановою Господарського суду Луганської області від 24.01.2011 у справі №20/38б боржника - Закрите акціонерне товариство “Стахановський машинобудівельний завод” (ідентифікаційний код 00211352, вул. Літке, буд.1, м. Стаханов Луганської області) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Денисенка Д.Л., на якого покладено обов`язки та повноваження по проведенню ліквідаційної процедури, встановлені Законом
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.04.2011 у справі №20/38б визнано грошові вимоги Управління Пенсійного фонду України у м. Стаханові Луганської області до банкрута, в розмірі 502981 грн. 19 коп.
Строк ліквідаційної процедури у справі №20/38б та повноваження ліквідатора Нестеренка О.А. судом було неодноразово продовжено, в останнє ухвалою суду від 16.06.2014, а також відкладено розгляд справи у засіданні суду на 10.11.2014, але у призначений час судове засідання не відбулося, у зв`язку з проведенням АТО на території Луганської області.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.09.2016 у справі №20/38б замінено кредитора УПФУ в м. Стаханові Луганської області, на його правонаступника - УПФУ в Міловському районі Луганської області (код ЄДРПОУ 21792560) у т.ч. у реєстрі вимог кредиторів.
Ухвалами Господарського суду Луганської області від 23.11.2015 у справі №20/38б замінено кредиторів, зокрема, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Стаханові Луганської області, на його правонаступника - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично-Луганському районі Луганської області (ідентифікаційний код 25926690), у тому числі у реєстрі вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 12.12.2017 у справі №20/38б замінено кредиторів, а саме: Виконавчу дирекцію Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, на його правонаступника - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у т.ч. у реєстрі вимог кредиторів, та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Станично-Луганському районі Луганської області, на його правонаступника - Станично-Луганське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, у т.ч. у реєстрі вимог кредиторів. 
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.09.2018 у справі №20/38б замінено кредитора Станично-Луганське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, на його правонаступника - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (код ЄДРПОУ 41313100) у т.ч. у реєстрі вимог кредиторів.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, тобто до 24.03.2022, якій в подальшому неодноразово продовжувався, в останнє - Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 28.04.2026 № 4857-IX, воєнний стан в Україні продовжено до 02.08.2026 включно.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 19.11.2024 продовжено строк проведення ліквідаційної процедури у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ “Стахановський машинобудівельний завод” до закінчення воєнного стану в Україні. 
03.05.2026 арбітражний керуючий Нестеренко О.А. подав до суду заяву №01-16/69 про припинення його повноважень в якості ліквідатора ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод" та про закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод", з доказами її направлення всім кредиторам, у якій арбітражний керуючий зазначив, що все майно банкрута знаходиться на окупованій території, інше майно не виявлене; доступ до активів та документів банкрута відсутній. 
03.05.2026 №01-16/95 (а.с. 222 т.5) від арбітражного керуючого Нестеренко О.А. до суду надійшов поточний звіт від з якого вбачається, що аукціон з продажу майна банкрута, призначений на 17.04.2014 року не відбувся; повторний аукціон також не відбувся; призначено другий повторний аукціон, але, у зв`язку з проведенням антитерористичної операції він не проведений. Заходи щодо збереження майнових активів банкрута після 14 квітня 2014 року не здійснювались у зв`язку з неможливістю потрапляння до активів банкрута. Договори на реалізацію майна не укладались, оскільки ще не відбувалась реалізація майна. Кредиторська заборгованість не погашалась. Грошові кошти у звітний період на підприємство не надходили та не витрачались. Заборгованість із заробітної платні у сумі 1462461, 31 грн. у звітний період не погашалась. Отже, здійснення заходів з завершення ліквідаційної процедури на теперішній час неможливе; поновлення дій по завершенню процедури можливе тільки за умов завершення війни та вільного доступу до активів та документації банкрута.
Таким чином, на думку арбітражного керуючого, існує об`єктивна неможливість завершити процедуру ліквідації у справі №20/38б.
15.03.2026 арбітражний керуючий Нестеренко О.А. подав до суду заяву №01-16/50 про припинення його повноважень в якості ліквідатора ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод" та про закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод", посилаючись на приписи п.14 ч.1 ст.90 КУзПБ.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.05.2026 задоволено заяви арбітражного керуючого Нестеренка О.А. від 15.03.2026 №01-16/50 та від 03.05.2026 №01-16; припинено повноваження арбітражного керуючого Нестеренка О.А. в якості ліквідатора ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод" у справі №20/38б. Закрито провадження у справі №20/38б про банкрутство боржника Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод”, (ідентифікаційний код 00211352, вул. Літке, буд.1, м. Кадіївка (м. Стаханов) Луганської області). Припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 13.04.2010 №20/38б. Державному реєстратору постановлено внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство боржника Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод”, (ідентифікаційний код 00211352, вул. Літке, буд.1, м. Кадіївка (м. Стаханов) Луганської області).
Означене стало підставою для звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, колегія суддів виходить з наступного.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про закриття провадження у справі про банкрутство Закритого акціонерного товариства “Стахановський машинобудівельний завод”. Таким чином апеляційний суд має дослідити питання щодо наявності або відсутності правових підстав для закриття провадження у справі.
Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Згідно з ч.3 ст.3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
21.10.2019 введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі- КУзПБ). З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., №31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., №31, ст. 441). 
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу. Тобто, перехід від регулювання передбаченого Законом до регулювання передбаченого Кодексом здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу. 
Відповідно до статті 2 КУзПБ, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. 
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно ст.2 ГПК України однією із засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи. 
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як свідчать матеріали справи №20/38б згідно постанови від 24.01.2011 ліквідаційна процедура банкрута триває більше 15 років. 
Арбітражним керуючим Нестеренком О.А. у заявах від 15.03.2026 №01-16/50 та від 03.05.2026 №01-16/69 зазначено про неможливість проведення ліквідаційної процедури, оскільки все майно банкрута знаходиться непідконтрольній Україні території у м.Кадіївка (м.Стаханов) Луганської області. 
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р, м.Кадіївка (м.Стаханов) відноситься до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Арбітражний керуючий Нестеренко О.А. подав до суду першої інстанції заяву від 15.03.2026 №01-16/50 про припинення його повноважень в якості ліквідатора ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод" та про закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод", посилаючись на приписи п.14 ч.1 ст.90 КУзПБ.
Також до місцевого суду надійшов поточний звіт від 03.05.2026 №01-16/95 (а.с. 222 т.5), з якого вбачається, що аукціон з продажу майна банкрута, призначений на 17.04.2014 не відбувся; повторний аукціон також не відбувся; призначено другий повторний аукціон, але, у зв`язку з проведенням антитерористичної операції він не проведений.
Заходи щодо збереження майнових активів банкрута після 14.04.2014 не здійснювались у зв`язку з неможливістю потрапляння до активів банкрута.
Договори на реалізацію майна не укладались, оскільки ще не відбувалась реалізація майна.
Кредиторська заборгованість не погашалась.
Грошові кошти у звітний період на підприємство не надходили та не витрачались.
Заборгованість із заробітної платні у сумі 1462461, 31 грн у звітний період не погашалась.
Отже, здійснення заходів з завершення ліквідаційної процедури на теперішній час неможливе; поновлення дій по завершенню процедури можливе тільки за умов завершення війни та вільного доступу до активів та документації банкрута.
Арбітражний керуючий Нестеренко О.А. подав до суду заяву від 03.05.2026 №01-16/69 про припинення його повноважень в якості ліквідатора ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод" та про закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ "Стахановський машинобудівельний завод", у якій зазначив, що все майно банкрута знаходиться на окупованій території, інше майно не виявлене; доступ до активів та документів банкрута відсутній. 
Таким чином, на думку арбітражного керуючого, існує об`єктивна неможливість завершити процедуру ліквідації у справі №20/38б.
Суд першої інстанції задовольнив клопотання ліквідатора та закрив провадження у справі. 
Колегія суддів погоджується із таким рішенням місцевого суду з огляду на таке.
З моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16 та у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі №911/2043/20). 
Процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущенні доведення боржника до банкрутства. Захист приватного інтересу, у свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажі його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів. Однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу інтересів при захисті публічного та приватного інтересів.
Процедура банкрутства, в основі якої лежить конкурсна природа, спрямована на забезпечення відстоювання обґрунтованості вимог конкурсних кредиторів до боржника на конкурентних засадах.
Провадження у справі про банкрутство є процедурним процесом, у якому кожна з процедур (розпорядження майном, санація, ліквідація) має певні етапи її проведення та передбачає відповідні судові дії у визначені Законом про банкрутство строки. Процесуальні питання, що виникають під час розгляду справи про банкрутство також мають чітко визначені процесуальні строки.
Процедури банкрутства за вимогами КУзПБ мають строковий характер.
У відповідності до ч. 1 ст. 58 КУзПБ у ліквідаційній процедурі ліквідатор зобов`язаний здійснити ліквідацію боржника у строк, що не перевищує 12 місяців.
Судами встановлено, що процедура ліквідації ЗАТ “Стахановський машинобудівельний завод” у справі №20/38б триває більше 15 років, але до теперішнього часу її не завершено, на цей час об`єктивно відсутня така можливість, оскільки вся ліквідаційна маса, до складу якої входить майно боржника, знаходиться за місцем реєстрації боржника, тобто на тимчасово окупованій території. 
Наслідки ліквідації банкрута зазначені у ст. 59 КУзПБ. 
Пунктом 1-6 розділу Прикінцеві та перехідні положення КУзПБ, встановлено зокрема, що тимчасово, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, а також протягом шести місяців після його припинення чи скасування: господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, якщо боржник до проведення підготовчого засідання доведе господарському суду, що він внесений до електронного реєстру учасників відбору та виконавців державних контрактів (договорів) та має діючий контракт з державними замовниками у сфері оборони або вимоги кредитора (кредиторів) не задоволені внаслідок збройної агресії проти України, у тому числі через перебування єдиного майнового комплексу боржника на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції, учасником якої є Україна, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сюрмелі проти Німеччини" від 08.06.2006 визнав порушенням п. 1 ст.6 Конвенції тривалість судового провадження, яке продовжувалося у судах понад 16 років та відсутність ефективних засобів оскарження затяжного характеру триваючого розгляду цивільної справи в національному законодавстві Німеччини.
Отже, у разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.
Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Водночас на державні органи покладено обов`язок щодо дотримання принципу ''належного урядування'' і ті з них, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ від 20.11.2011 у справі ''Рисовський проти України'').
Предметом провадження у справі про банкрутство є досягнення легітимної мети визначеної Законом про банкрутство і Кодексом України з процедур банкрутства, якими встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.
Порядок та підстави закриття провадження у справах про банкрутство (неплатоспроможність) встановлені ст.90 КУзПБ.
Відповідно до ч.1 ст.90 КУзПБ господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі:
1) невнесення боржника - юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;
2) припинення у встановленому законодавством порядку юридичної особи, яка є боржником, про що є відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;
3) смерті, оголошення померлим або визнання безвісновідсутнім боржника - фізичної особи;
4)перебування у провадженні господарського суду справи про банкрутство (неплатоспроможність) того самого боржника;
5) відновлення платоспроможності боржника або погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів;
6) затвердження звіту керуючого санацією в порядку, передбаченому цим Кодексом;
7) затвердження звіту ліквідатора в порядку, передбаченому цим Кодексом;
8) якщо до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за його заявою не висунуто вимог;
8.-1) якщо відкрита справа про банкрутство господарських товариств, які відповідають сукупно таким критеріям: є оператором критичної інфраструктури; частки (акції, паї) господарського товариства були примусово відчужені під час дії воєнного стану; державі у статутному капіталі господарського товариства прямо або опосередковано належить більше 50 відсотків часток (акцій, паїв), крім господарських товариств, які ліквідуються за рішенням боржника; 
9) боржником є оптовий постачальник електричної енергії;
10) якщо справа згідно із законом не підлягає розгляду в господарських судах України;
11) якщо господарським судом не встановлені ознаки неплатоспроможності боржника;
12) укладення мирової угоди між боржником та кредиторами відповідно до статті 192 Господарського процесуального кодексу України;
13) прийняття рішення про приватизацію боржника, яким є державне підприємство або господарське товариство, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі;
14) в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ «Стахановський машинобудівельний завод». 
Матеріалами справи підтверджується, що майнові активи боржника знаходяться на тимчасово окупованій території України, доступ до них та до документації підприємства відсутній, а здійснення ліквідатором передбачених Кодексом України з процедур банкрутства заходів щодо формування ліквідаційної маси, реалізації майна та задоволення вимог кредиторів є об`єктивно неможливим. За таких обставин подальше здійснення ліквідаційної процедури не забезпечує досягнення мети провадження у справі про банкрутство та фактично позбавлене практичного змісту.
При цьому колегія суддів враховує, що хоча Кодекс України з процедур банкрутства не містить прямої норми щодо закриття провадження у справі у випадку перебування майнового комплексу боржника на тимчасово окупованій території та неможливості доступу до нього, положення п.14 ч.1 ст. 90 КУзПБ передбачають можливість закриття провадження в інших випадках, встановлених цим Кодексом. Водночас приписи п. 1-6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ свідчать про те, що законодавець пов`язує перебування майнового комплексу боржника на територіях бойових дій або тимчасово окупованих територіях із неможливістю ефективного здійснення процедур банкрутства.
З урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування зазначених норм, настання таких обставин у вже відкритому провадженні може бути розцінене як інший випадок для закриття провадження у справі про банкрутство в розумінні п. 14 ч.1 ст. 90 КУзПБ. Відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ «Стахановський машинобудівельний завод».

Разом з тим, скаржник вважає, що ліквідатором не вжито всіх можливих та необхідних заходів, спрямованих на виявлення, розшук та повернення майна боржника. Зокрема, арбітражний керуючий не звертався до Служби безпеки України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Луганській області із заявами про можливе вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним заволодінням майном підприємства або транспортними засобами боржника. Скаржник вважає, що проведення відповідних перевірок та оперативно-розшукових заходів могло б сприяти встановленню місцезнаходження окремих активів боржника та їх поверненню до ліквідаційної маси.
Статтею 10 КУзПБ передбачено, що арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника. Одна й та сама особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Кодексу. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Кодексом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.
Вимоги до арбітражного керуючого визначені положеннями статті 11 Кодексу.
Згідно з ч.3 ст. 12 КУзПБ під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), а відповідно до ч. 1 ст. 13 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень арбітражний керуючий є незалежним.
Статтею 28 КУзПБ встановлено, що арбітражний керуючий для виконання повноважень ліквідатора призначається господарським судом за клопотанням комітету кредиторів.
Законодавством передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури. Так, частинами 1, 2 статті 61 КУзПБ визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; подає відомості (інформацію), необхідні для ведення Єдиного реєстру боржників, відносно яких відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює дії щодо скасування реєстрації випуску акцій, передбачені законодавством, якщо організаційно-правовою формою юридичної особи - банкрута є акціонерне товариство;
здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом. Під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що ліквідатором не вжито всіх можливих заходів щодо виявлення, розшуку та повернення майна боржника.
Суд зазначає, що відповідно до статей 12, 13, 28, 61 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий під час здійснення своїх повноважень є незалежним, діє добросовісно, розсудливо та самостійно визначає необхідні заходи для виконання покладених на нього обов`язків. При цьому закон не містить імперативного обов`язку ліквідатора звертатися до правоохоронних органів у кожному випадку перебування майна боржника на тимчасово окупованій території або відсутності доступу до нього. 
Посилання скаржника на те, що арбітражний керуючий не звертався до Служби безпеки України, Національної поліції України чи інших правоохоронних органів із заявами про можливе незаконне заволодіння майном боржника, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі доводи ґрунтуються виключно на припущеннях про можливе існування кримінально-протиправних дій щодо активів боржника. При цьому матеріали справи не містять відомостей про конкретні обставини, які б свідчили про незаконне вибуття майна з володіння боржника, осіб, які могли б бути причетними до таких дій, або про наявність реальних підстав вважати, що звернення до правоохоронних органів могло б призвести до встановлення місцезнаходження активів та їх повернення до ліквідаційної маси.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що наведені скаржником аргументи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин щодо об`єктивної неможливості завершення ліквідаційної процедури та не свідчать про наявність реальних перспектив досягнення мети провадження у справі про банкрутство.

Також, на переконання апелянта, ліквідатором не здійснювався належний пошук інших можливих активів боржника, які не пов`язані з його місцезнаходженням на окупованій території. Йдеться, зокрема, про об`єкти права інтелектуальної власності - патенти на винаходи, корисні моделі, промислові зразки та інші виключні майнові права, які можуть становити майнову цінність та бути використані для часткового задоволення вимог кредиторів. З огляду на це скаржник вважає, що ліквідатор передчасно порушив питання про закриття провадження у справі, оскільки не вичерпав усіх передбачених законом можливостей щодо формування ліквідаційної маси та пошуку майна банкрута.
Колегія суддів відхиляє наведені доводи апелянта як необґрунтовані та такі, що ґрунтуються виключно на припущеннях.
Так, посилаючись на можливу наявність у боржника об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема патентів на винаходи, корисні моделі, промислові зразки та інших виключних майнових прав, скаржник не наводить жодних конкретних відомостей щодо існування таких активів у ЗАТ «Стахановський машинобудівельний завод», їх реєстрації за боржником, вартості чи можливості використання для формування ліквідаційної маси. Матеріали справи також не містять доказів наявності у боржника відповідних майнових прав інтелектуальної власності.
При цьому саме лише припущення про можливе існування у боржника невстановлених активів не може свідчити про неповноту дій ліквідатора та бути достатньою підставою для висновку про передчасність звернення із заявою про закриття провадження у справі. Обов`язок доказування обставин, на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на таку особу.
Колегія суддів також враховує, що ліквідаційна процедура у даній справі триває протягом тривалого часу, а доводи апелянта не містять посилань на конкретні джерела інформації чи докази, які б свідчили про існування інших активів боржника. Відтак наведені твердження мають виключно ймовірний характер та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин щодо об`єктивної неможливості формування ліквідаційної маси та завершення ліквідаційної процедури.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що зазначені доводи апелянта не свідчать про неповноту здійснених ліквідатором заходів та не спростовують висновку місцевого господарського суду про відсутність реальних перспектив досягнення мети провадження у справі про банкрутство.

Скаржник вказує, що основною метою провадження у справі про банкрутство є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Проте у даній справі жодного погашення кредиторської заборгованості фактично не відбулося, а тому мета ліквідаційної процедури не досягнута. На переконання скаржника, сам факт неможливості завершити ліквідаційну процедуру у певний строк не може бути самостійною підставою для припинення провадження без вирішення питання щодо задоволення вимог кредиторів. 
Так, входячи зі змісту преамбули КУзПБ, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника у передбачених КУзПБ у справі про банкрутство процедурах.
Однією з основних цілей провадження у справі про банкрутство є максимально можливе задоволення вимог кредиторів за рахунок активів боржника. Водночас досягнення такої мети можливе лише за умови наявності об`єктивних передумов для здійснення процедур банкрутства, зокрема можливості виявлення, формування та реалізації ліквідаційної маси.
У даній справі судами встановлено, що майнові активи боржника знаходяться на тимчасово окупованій території України, доступ до них та до документації підприємства відсутній, а ліквідатор позбавлений можливості здійснювати передбачені КУзПБ заходи щодо інвентаризації, оцінки та реалізації майна банкрута. За таких обставин відсутні не лише фактичні можливості для погашення вимог кредиторів, а й реальні перспективи досягнення мети ліквідаційної процедури в майбутньому.
При цьому колегія суддів зазначає, що процедура банкрутства не може існувати безстроково виключно з огляду на сам факт наявності непогашених вимог кредиторів. Інакше це призводило б до необмеженого у часі перебування справи у провадженні суду за відсутності будь-яких перспектив її завершення та досягнення цілей, визначених законодавством про банкрутство.
Суд також враховує, що непогашення вимог кредиторів у даному випадку зумовлене не бездіяльністю ліквідатора чи неналежним здійсненням ліквідаційної процедури, а об`єктивними обставинами, пов`язаними з тимчасовою окупацією території, на якій розташований майновий комплекс боржника, та неможливістю доступу до його активів протягом тривалого часу.
Відтак сама лише обставина непогашення кредиторської заборгованості не виключає можливості закриття провадження у справі про банкрутство, якщо встановлено об`єктивну неможливість подальшого здійснення ліквідаційної процедури та відсутність реальних перспектив досягнення її мети. За таких умов продовження провадження у справі носило б виключно формальний характер і не забезпечувало б ефективного захисту прав та інтересів учасників провадження.

На переконання апелянта, є помилковим висновок місцевого господарського суду про можливість застосування п. 14 ч.1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства. На думку скаржника, Кодекс не містить норми, яка б передбачала закриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку з перебуванням майна боржника на тимчасово окупованій території або через неможливість доступу до такого майна. Відтак суд безпідставно поширив дію зазначеної норми на правовідносини, які не охоплюються її змістом. Також скаржник вважає, що суд неправильно застосував положення пункту 1-6 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ. На його переконання, ця норма регулює виключно питання відкриття нових проваджень у справах про банкрутство під час воєнного стану та не встановлює жодних підстав для закриття вже відкритих проваджень.
У даному випадку колегія суддів звертається до висновків викладених у постановах Верховного Суду, викладені в постановах від 15.04.2025 у справі №913/355/21, від 25.06.2025 у справі №905/45/25 щодо закриття провадження у справі про банкрутство.
Підстави для закриття провадження у справі про банкрутство наведені в ч.1 ст. 90 цього Кодексу, пунктом 14 якої встановлена можливість закриття провадження у справі про банкрутство в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).
Поряд з цим потреба у тлумаченні законів обумовлена також не тільки подальшою (після ухвалення відповідного закону) динамікою правовідносин, для регулювання яких застосовується цей закон, а і динамікою / зміною обставин та умов, в яких такий закон застосовується. Так закон, прийнятий для врегулювання конкретних правовідносин у відповідних об`єктивних умовах та обставинах, між тим не завжди може застосовуватись відповідним чином учасниками цих правовідносин в інших, змінених умовах та обставинах.
Зокрема, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введеного у зв`язку з цим в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" всі учасники правовідносин в Україні опинилися в умовах, коли не всі закони передбачали правила їх застосування в умовах правового режиму воєнного стану з урахуванням наслідків, що настали у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (проведення бойових дій на окремих територіях, окупація окремих територій, а відповідно і відсутність або обмеження доступу до відповідних інструментів регулювання правовідносин: Державні реєстри, діяльність нотаріусів, судів, інших державних структур тощо).
Тож окремі закони потребували відповідної адаптації шляхом внесення в них змін, які, однак, все ж не завжди ураховують всі можливі правовідносини та казуси, що виникають в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Так, приписами пункту 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ установлено, що тимчасово, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, а також протягом шести місяців після його припинення чи скасування господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, якщо боржник до проведення підготовчого засідання доведе господарському суду, що він внесений до електронного реєстру учасників відбору та виконавців державних контрактів (договорів) та має діючий контракт з державними замовниками у сфері оборони або вимоги кредитора (кредиторів) не задоволені внаслідок збройної агресії проти України, у тому числі через перебування єдиного майнового комплексу боржника на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій.
Тобто законодавець встановив заборону на відкриття, а відповідно і на здійснення провадження у справі про банкрутство боржника, ініційованого за заявою кредитора, у разі, зокрема перебування єдиного майнового комплексу боржника на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях.
У застосуванні наведених положень КУзПБ, суд також зазначає, що попри визначення законодавцем наведених обставин як заборони саме на відкриття провадження у справі про банкрутство, між тим відповідна заборона, що логічно поширюється і на подальше здійснення провадження у такій справі, означає, що настання обставин, передбачених приписами п.1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ у справі про банкрутство, провадження в якій хоча і відкрито до введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, може бути розцінено у справі про банкрутство як передбачений цим Кодексом інший випадок для закриття провадження у справі про банкрутство у розумінні п. 14 ч.1 ст. 90 КУзПБ.
Суд враховує, що специфіка правовідносин у процедурі банкрутства полягає у необхідності комплексного та збалансованого регулювання приватно-правових та публічно-правових інтересів щодо неплатоспроможної особи, що вимагає застосування приватно-правових та публічно-правових механізмів у ході провадження у справі про банкрутство.
Тобто, процедура банкрутства щодо боржника переслідує не лише приватний, але й публічний інтерес. 
Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.
При цьому Суд зауважує, що закриття провадження у справі про банкрутство за наведених умов та обставин має враховувати дотримання балансу та відсутність порушення інтересів жодного з кредиторів боржника, оскільки не є підставою для списання/прощення наявної у боржника заборгованості, не припиняє господарську діяльність боржника, не перешкоджає виконанню боржником своїх наявних грошових зобов`язань, не позбавляє як фізичних так і юридичних осіб на подальше ведення господарської діяльності із боржником, та у разі порушення підприємством відповідних зобов`язань, на судових захист.
Зазначені висновки відповідають меті та цілями здійснення провадження у справі про банкрутство, зокрема на стадії ліквідації боржника, а також такій ознаці як строковість здійснення провадження та відповідних процедур у справі про банкрутство як гарантії права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції п. 14 ч.1 ст. 90 КУзПБ та п. 1-6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ. Хоча зазначені положення не містять прямої вказівки на можливість закриття вже відкритого провадження у справі про банкрутство у разі перебування майнового комплексу боржника на тимчасово окупованій території, їх системне тлумачення у взаємозв`язку з метою та завданнями процедур банкрутства, а також правовими висновками Верховного Суду свідчить про те, що настання таких обставин може розцінюватися як інший випадок для закриття провадження у справі про банкрутство в розумінні п. 14 ч.1 ст. 90 КУзПБ. 
Колегія суддів також враховує, що закриття провадження у справі за наведених обставин не має наслідком припинення існування зобов`язань боржника перед кредиторами, не означає прощення чи списання заборгованості та не позбавляє кредиторів права на захист своїх прав та законних інтересів у передбачений законом спосіб. Водночас такий підхід відповідає принципу розумного строку судового провадження, забезпечує баланс приватних і публічних інтересів та узгоджується із завданнями законодавства про банкрутство. 
Отже, з огляду на встановлені обставини справи, тривалість ліквідаційної процедури, відсутність реальної можливості здійснення ліквідатором передбачених законом повноважень та правові висновки Верховного Суду щодо застосування п.14 ч.1 ст.90 КУзПБ у подібних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку про правомірність закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ «Стахановський машинобудівельний завод» та відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Апелянт стверджує, що кредиторська заборгованість перед Пенсійним фондом України та правонаступниками органів соціального страхування продовжує існувати і залишається непогашеною. Відповідно, ані повного, ані часткового задоволення вимог кредиторів не відбулося, що, на думку скаржника, виключає можливість закриття провадження у справі про банкрутство.
Суд не заперечує, що вимоги кредиторів у межах даної процедури банкрутства не були повністю задоволені. Разом із тим сама по собі наявність непогашеної заборгованості не є безумовною та самостійною перешкодою для закриття провадження у справі про банкрутство.
Як встановлено судами, неможливість задоволення вимог кредиторів у цій справі зумовлена не неналежним виконанням ліквідатором своїх обов`язків та не наявністю невирішених питань ліквідаційної процедури, а об`єктивними обставинами, що виникли внаслідок збройної агресії рф проти України та перебування майнового комплексу боржника на тимчасово окупованій території, доступ до якої відсутній протягом тривалого часу.
Колегія суддів зазначає, що метою провадження у справі про банкрутство є не лише задоволення вимог кредиторів, а й здійснення відповідних процедур у спосіб та строки, визначені законом, із забезпеченням балансу інтересів усіх учасників провадження. Водночас відсутність об`єктивної можливості сформувати ліквідаційну масу та реалізувати активи боржника унеможливлює досягнення зазначеної мети незалежно від подальшої тривалості провадження.
Крім того, закриття провадження у справі за таких обставин не має наслідком припинення чи прощення існуючих зобов`язань боржника перед кредиторами та не позбавляє останніх права на захист своїх прав у спосіб, передбачений законом. Відтак сам факт наявності непогашених вимог кредиторів не може розцінюватися як безумовна підстава для подальшого безстрокового здійснення ліквідаційної процедури за відсутності будь-яких реальних перспектив її завершення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що наведені апелянтом доводи не спростовують висновку місцевого господарського суду про об`єктивну неможливість досягнення мети провадження у справі про банкрутство та не свідчать про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі.

Скаржник вважає, що тривале перебування справи на стадії ліквідації зумовлено об`єктивними обставинами, які не залежать від волі кредиторів або ліквідатора, а саме проведенням антитерористичної операції, тимчасовою окупацією частини території Луганської області та запровадженням воєнного стану. Такі обставини є форс-мажорними та не можуть самі по собі свідчити про необхідність припинення провадження у справі.
Матеріалами справи підтверджується, що тривале перебування справи на стадії ліквідації зумовлене об`єктивними обставинами, які не залежали від волі ліквідатора чи кредиторів, зокрема проведенням антитерористичної операції, тимчасовою окупацією частини території Луганської області, а в подальшому - збройною агресією російської федерації проти України та запровадженням правового режиму воєнного стану.
Водночас саме наявність таких обставин і стала причиною виникнення об`єктивної неможливості подальшого здійснення ліквідаційної процедури у даній справі. Як встановлено судами, майновий комплекс боржника перебуває на тимчасово окупованій території, доступ до активів та документації відсутній протягом тривалого часу, а здійснення ліквідатором передбачених Кодексом України з процедур банкрутства повноважень щодо формування ліквідаційної маси, інвентаризації, оцінки та реалізації майна є фактично неможливим.
Отже, наведені апелянтом обставини не спростовують висновків місцевого господарського суду, а навпаки підтверджують наявність тих виняткових умов, які унеможливлюють досягнення мети ліквідаційної процедури та завершення провадження у справі в порядку, передбаченому законодавством про банкрутство.
Колегія суддів також враховує, що провадження у справі про банкрутство не може здійснюватися безстроково виключно з огляду на очікування усунення обставин, строк припинення яких є невизначеним. Такий підхід суперечив би принципу правової визначеності, завданню господарського судочинства щодо своєчасного вирішення спорів та принципу розгляду справи упродовж розумного строку.
За таких обставин посилання апелянта на форс-мажорний характер причин, які призвели до неможливості завершення ліквідаційної процедури, не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність реальних перспектив досягнення мети провадження у справі про банкрутство та не виключають можливості застосування п.14 ч.1 ст.90 КУзПБ у взаємозв`язку з положеннями п. 1-6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі №20/38б про банкрутство ЗАТ «Стахановський машинобудівельний завод». Судом першої інстанції правильно встановлено, що тривале перебування майнового комплексу боржника на тимчасово окупованій території України, відсутність доступу до активів та документації підприємства, неможливість формування ліквідаційної маси та задоволення вимог кредиторів свідчать про об`єктивну неможливість досягнення мети ліквідаційної процедури та завершення провадження у справі в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, зводяться переважно до припущень щодо можливого існування невиявлених активів боржника та фактично не містять посилань на обставини, які б свідчили про наявність реальних перспектив формування ліквідаційної маси або завершення ліквідаційної процедури. Натомість встановлені у справі обставини підтверджують відсутність об`єктивної можливості здійснення ліквідатором передбачених законом повноважень та досягнення легітимної мети провадження у справі про банкрутство.
За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 14 ч.1 ст. 90 КУзПБ у взаємозв`язку з положеннями п. 1-6 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» КУзПБ, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.
У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Доводи апелянта не спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а ухвала Господарського суду Луганської області від 05.05.2026 у справі №20/38б має бути залишена без змін.
Керуючись статтями 269, п.1 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Луганської області від 05.05.2026 у справі №20/38б залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 25.06.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.С. Хачатрян