ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 року	справа № 380/653/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -
в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці (далі – відповідач), у якій просить визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/100465/2 від 20.11.2025 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 20.11.2025 № UA209230/2025/003260.
В обґрунтування позову зазначив, що 16.01.2023 між Компанією Ultracell (UK) Limited (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) було укладено контракт № 16/01, за умовами якого Продавець зобов`язується продати, а Покупець купити акумуляторні батареї в асортименті. На виконання умов вказаного контракту 12.11.2025 Продавець відвантажив на адресу Покупця товар – акумуляторні батареї в кількості та асортименті на загальну суму 74936,00 дол. США відповідно до комерційного інвойсу № INV0049881 від 12.11.2025. 19 листопада 2025 року декларант позивача, з метою митного оформлення вказаного товару, подав до Львівської митниці електронну митну декларацію МД 25UA209230110331U3, відповідно до якої митну вартість товару визначив за основним методом – за ціною договору. Позивач вважає, що до митного оформлення були надані всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, які не містили розбіжностей та містили всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Вказав, що зауваження митного органу, викладені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, є безпідставними, оскільки стосуються формальних недоліків товаросупровідних документів, які не впливають на можливість визначення митної вартості за основним методом. Зазначив, що митний орган у рішенні про коригування митної вартості не навів жодних конкретних обставин, які виключали б можливість визначення митної вартості за ціною договору, не вказав, які саме показники ціни товару були сумнівними чи помилковими, а також не обґрунтував застосування резервного методу визначення митної вартості. Просить позов задовольнити.
Ухвалою від 19.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 13.05.2026 відмовлено у задоволення клопотання представника відповідача про розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. Вказав, що під час здійснення митного контролю опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах, та виявлено, що подані документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Зокрема: у наданій до митного оформлення CMR № 429144 від 13.11.2025 у графі 5 не зазначено жодного документа, що стосується даної поставки партії товару; товаросупровідні документи не містять відомостей про виробника товару та торговельну марку; у Специфікації відсутні умови поставки, а у фактурі від 12.11.2025 № INV0049881 вказано умови EXW, тоді як у митній декларації – FCA, не включено усі складові (зокрема навантаження); наданий комерційний рахунок не містить відомостей щодо уповноваженої особи експортера; декларантом не надано сертифіката походження товару, передбаченого п. 6.1 контракту; договір складений російською мовою без перекладу, у його реквізитах відсутня печатка покупця; в експортній декларації країни відправлення відсутні відмітки митних органів країни відправлення; банківські документи SWIFT містять посилання на інші номери інвойсів, або суми, які не відповідають сумі, зазначеній у інвойсі. Львівська митниця вважає, що зазначені обставини унеможливлюють визнання митної вартості за ціною договору, у зв`язку з чим митну вартість обґрунтовано визначено за резервним методом на підставі цінової інформації митної декларації МД 25UA209190020479U2 від 11.08.2025 (4,93 дол. США за кг). Просить у задоволенні позову відмовити, а у разі його задоволення – зменшити заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
16 січня 2023 року між Компанією Ultracell (UK) Limited (Продавець, Велика Британія) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено контракт № 16/01, відповідно до п. 1.1 якого Продавець зобов`язується продати, а Покупець купити акумуляторні батареї.
Згідно з п. 2.2 контракту ціни на товар встановлюються у специфікації, яка є невід`ємною частиною контракту. Згідно з п. 2.3 у вартість товару включається упаковка, маркування та навантаження товару.
Пунктом 3.3 контракту № 16/01 від 16.01.2023 передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW Ліверпуль, Велика Британія, якщо інші умови не передбачені в специфікації.
Відповідно до додаткової угоди № 1 від 21.10.2024 до контракту № 16/01 пункт 3.1 контракту викладено в новій редакції, відповідно до якої поставка товару здійснюється на умовах FCA Ліверпуль, Велика Британія, якщо інші умови не передбачені в специфікації.
Згідно з п. 4.2 контракту № 16/01 від 16.01.2023 Покупець здійснює 100% попередню оплату вартості товару відповідно до умов, вказаних у інвойсі до кожної поставки.
10 листопада 2025 року сторонами підписано специфікацію № 17, в якій зазначалися умови оплати, найменування товарів та його ціна (UCG100-12 – 580 шт. по 102,05 дол. США на суму 59189,00 дол. США; UCG22-12 – 150 шт. по 26,34 дол. США на суму 3951,00 дол. США; UXL9-12 – 1200 шт. по 9,83 дол. США на суму 11796,00 дол. США). Загальна сума – 74936,00 дол. США.
12 листопада 2025 року Продавець відвантажив на адресу Покупця товар – акумуляторні батареї в кількості та асортименті на загальну суму 74936,00 дол. США відповідно до комерційного інвойсу № INV0049881 від 12.11.2025.
19 листопада 2025 року декларант позивача, з метою митного оформлення вказаного товару, подав до Львівської митниці електронну митну декларацію МД 25UA209230110331U3, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації (акумуляторні батареї в асортименті).
Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією МД 25UA209230110331U3 від 19.11.2025, в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, зазначені у графі 44 митної декларації: контракт № 16/01 від 16.01.2023 з додатком № 1 від 21.10.2024 та додатком № 2 від 08.11.2024; замовлення № SRAKB03.2025 від 16.10.2025; комерційний інвойс № INV0049881 від 12.11.2025; пакувальний лист DEL0049881 від 12.11.2025; CMR № 429144 від 13.11.2025; довідку про транспортні витрати № 2025-09743 від 17.11.2025; рахунок на оплату № 52 від 17.11.2025.
За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця 19.11.2025 надіслала повідомлення від митниці декларанту, у якому вимагала надання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 Митного кодексу України.
На вимогу митного органу декларант позивача додатково надав: витяг з інтернет джерела по ціні; договір транспортного експедирування № 2936 від 20.02.2025; специфікацію № 17 від 10.11.2025 до контракту № 16/01 від 16.01.2023; транзитну декларацію T1 25GB000246QDB2PWK9 від 14.11.2025; копію експортної декларації MRN 25GBCKHWQ33IPEQAA8 від 13.11.2025; копії видаткових накладних ФОП ОСОБА_1 № 22 від 14.05.2025, № 47 від 14.11.2024; свіфт від 12.11.2025, від 15.10.2025, від 17.10.2025; копію договору перевезення вантажів № 19264 від 13.11.2023; проформу-інвойс PFAKB05.2025 від 07.11.2025; заявку № 2025-009743 від 13.11.2025; листування з виробником щодо ціни товару (комерційна пропозиція).
За результатами розгляду МД 25UA209230110331U3 від 19.11.2025 та доданих документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 20.11.2025 № UA209000/2025/100465/2 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/003260.
У рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/100465/2 від 20.11.2025, у графі 33 зазначено наступне: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; у CMR № 429144 від 13.11.2025 у гр. 5 не зазначено жодного документа, що стосується даної поставки; декларантом за МД заявлено контракт з виробником, товаросупровідні документи не містять відомостей про виробника товару та торгівельну марку; відповідно до п. 3.1 Договору 16/01 від 16.01.2023 зазначено, що товар постачається на умовах EXW, у Специфікації відсутні умови поставки, у фактурі від 12.11.2025 № INV0049881 вказано умови EXW, а у МД FCA – не включено усі складові (зокрема навантаження); фактура містить посилання на Deliveri Note DEL0049881, проте даний документ до митного оформлення не подано; наданий комерційний рахунок не містить відомостей щодо уповноваженої особи експортера; декларантом не надано сертифікат походження товару; у договорі відсутня печатка покупця, договір складений російською мовою – відсутній переклад; у заявці на перевезення та договорі на перевезення відсутня печатка замовника; експортна декларація країни відправлення 25GBCKHWQ33IPEQAA8 від 13.10.2025 не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення; банківські документи SWIFT від 14.10.2025, 17.10.2025 містять посилання на інші номери інвойсів; SWIFT від 12.11.2025 на суму 53519,68, а у проформі № PFAKB05.2025 від 07.11.2025 зазначені інші суми та дати. Зазначено, що застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД 25UA209190020479U2 від 11.08.2025, де вартість товару (Акумулятори електричні, свинцеві, прямокутної форми: Акумуляторна батарея 12В) становить 4,93 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилося.
Не погоджуючись з прийнятим митним органом рішенням про коригування митної вартості товарів і карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Митного кодексу України (далі – МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі – МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою (частина перша статті 52 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 вказаного Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.
У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У частині першій статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 вказаного Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 вказаного Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, а також право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 вказаного Кодексу або до суду.
Згідно з пунктом 2.1 «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої вказаної статті є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
У частинах третій-шостій статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятками, встановленими законом; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи, або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У частинах четвертій, п`ятій статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої вказаної статті. Ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Як встановив суд, для здійснення митного оформлення товарів декларант позивача подав до митного органу митну декларацію МД 25UA209230110331U3 від 19.11.2025 разом з пакетом документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України: контракт № 16/01 від 16.01.2023 з додатковою угодою № 1 від 21.10.2024 та додатковою угодою № 2 від 08.11.2024; специфікацію № 17 від 10.11.2025; замовлення № SRAKB03.2025 від 16.10.2025; комерційний інвойс № INV0049881 від 12.11.2025; пакувальний лист DEL0049881 від 12.11.2025; CMR № 429144 від 13.11.2025; довідку про транспортні витрати № 2025-09743 від 17.11.2025; рахунок на оплату № 52 від 17.11.2025, а також на вимогу митного органу додатково: договір транспортного експедирування № 2936 від 20.02.2025; транзитну декларацію T1 25GB000246QDB2PWK9 від 14.11.2025; копію експортної декларації MRN 25GBCKHWQ33IPEQAA8 від 13.11.2025; копії видаткових накладних; банківські документи SWIFT; копію договору перевезення вантажів № 19264 від 13.11.2023; проформу-інвойс PFAKB05.2025 від 07.11.2025; заявку № 2025-009743 від 13.11.2025; листування з виробником щодо ціни товару.
Щодо наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимоги про надання додаткових документів суд зазначає таке.
Витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Таким чином, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. При цьому посадова особа повинна витребувати документи, що реально необхідні для перевірки «сумнівних» відомостей, а не вимагати в декларанта надання невичерпного переліку усіх можливих документів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18.12.2018 у справі № 821/110/18, від 17.07.2019 у справі № 809/872/17, від 29.04.2021 у справі № 810/1822/16.
Щодо зауважень митного органу про недоліки оформлення CMR № 429144 від 13.11.2025, суд зазначає таке.
CMR (Міжнародна автотранспортна накладна) є документом, який використовується для автомобільних перевезень та містить інформацію про вантаж, відправника, одержувача, маршрут, кількість, вагу та інші деталі перевезення.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно зі статтею 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, складанням вантажної накладної підтверджується договір перевезення. Таким чином, умови міжнародного перевезення товарів не стосуються й безпосередньо не впливають на ціну товару. У зв`язку з чим, самі по собі недоліки щодо оформлення вантажних накладних ЦМР не є такими, що можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 380/1221/20.
Як слідує з матеріалів справи, до митного оформлення декларантом було подано: CMR № 429144 від 13.11.2025; довідку про транспортні витрати № 2025-09743 від 17.11.2025; рахунок на оплату № 52 від 17.11.2025; договір транспортного експедирування № 2936 від 20.02.2025; копію договору перевезення вантажів № 19264 від 13.11.2023; заявку № 2025-09743 від 13.11.2025, з яких чітко видно вартість затрачених коштів на доставку розмитнюваного товару. Ці документи містять інформацію про транспортний засіб та про вартість перевезення за маршрутом Ліверпуль – Львів.
Не зазначення в автотранспортній накладній у графі 5 документів, переданих перевізнику, не створює жодних протиріч у відомостях щодо реального маршруту товару та не перешкоджає митному органу перевірити правильність розрахунків витрат на транспортування. Оскільки недоліків щодо кількісних та якісних характеристик товару митним органом не виявлено, така обставина не може бути підставою для коригування митної вартості товарів.
Щодо зауваження митного органу про відсутність відміток митних органів країни відправлення в експортній декларації, суд зазначає таке.
Частина 2 ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Митна декларація країни відправлення до такого переліку не входить.
Експортна декларація країни виробника – це документ, оформлений у країні експорту товару, у відповідності до законодавства країни експорту, відтак, правила заповнення таких документів визначаються за різними правилами, тому відсутність відміток митного органу не може впливати на правильність обчислення митної вартості товарів.
Відповідно до п. 7 частини третьої ст. 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Покликаючись на виявлені недоліки у митній декларації країни відправлення, відповідач не наводить розбіжностей у документах та складових митної вартості, поданих ним у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які в свою чергу могли бути усунуті після дослідження декларації країни відправлення. Більш того, позивач не впливає на заповнення експортної декларації і тому подав його митниці в такому вигляді, в якому отримав від відправника.
Водночас правильність оформлення митних документів продавцем-експортером не може впливати на право покупця визначати митну вартість товарів при імпорті за ціною контракту і не може слугувати підставою для сумнівів у заявленій митній вартості.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.01.2020 у справі № 813/1350/14.
Щодо зауваження митного органу про відсутність печатки покупця у контракті, заявці на перевезення та договорі на перевезення, складення контракту російською мовою, суд зазначає таке.
Відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) – домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Згідно зі ст. 382 ГК України форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та іншими законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
В оскаржуваному рішенні митниця не наводить обґрунтувань, визначених чинним законодавством, які прямо визначає недійсність відповідного договору. У зв`язку з цим слід звернути увагу, що згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки посадові особи митниці не вказують положення закону, згідно з якими укладений позивачем зовнішньоекономічний договір є недійсним та не подають рішення суду, відповідно до якого вказаний договір визнано судом недійсним, то цей договір є чинним.
Більш того, подальші дії відповідача (а саме митне оформлення товару після винесення оскаржуваних рішень про коригування митної вартості) підтверджують, що і посадові особи митниці визнають зовнішньоекономічний контракт № 16/01 від 16.01.2023 р. як діючий, оскільки жодних застережень (карток відмови чи протоколів про порушення митних правил) при випуску товарів у вільний обіг не було.
Окрім того, суд звертає увагу на неправомірність вимоги митного органу щодо проставляння печатки покупця на контракті, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо використання печаток юридичними особами та фізичними особами підприємцями» № 1982-VIII було внесено зміни, відповідно до яких державним органам забороняється вимагати наявність печатки на документах. Тепер документи вважаються достовірними за умови підпису уповноваженої на це особи.
Щодо зауваження митного органу про ненадання сертифікату походження товару та відомостей про виробника товару і торгівельну марку, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт); 3) рахунок-фактура (інвойс); 4) якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи; 6) транспортні (перевізні) документи; 7) ліцензія на імпорт товару; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи.
Отже, ані ліцензія на виробництво товару, ані нормативно-технічна документація на виготовлення товару, ані сертифікат на систему якості товару, ані сертифікат продукції власного виробництва, ані свідоцтво про присвоєння товару штрихового коду EAN, ані сертифікат походження товару жодним чином не стосується складових цінового значення товарів, що надавались митниці для розмитнення.
Відсутність в комерційних та товаросупровідних документах відомостей щодо торговельної марки або сертифікату походження товару не унеможливлює перевірку правильності визначення митної вартості на підставі наданих декларантом документів. Більш того, в електронній митній декларації позивача чітко зазначена торговельна марка товару – ULTRACELL (графа 31 ВМД).
Щодо зауваження митного органу стосовно умов поставки (EXW/FCA) та невключення у митну вартість витрат на навантаження, суд зазначає таке.
Як встановлено матеріалами справи, додатковою угодою № 1 від 21.10.2024 до контракту № 16/01 від 16.01.2023 сторонами змінено умови поставки: пункт 3.1 контракту викладено у новій редакції, відповідно до якої поставка товару здійснюється на умовах FCA Ліверпуль, Велика Британія, якщо інші умови не передбачені в специфікації.
Згідно з додатковою угодою № 2 від 08.11.2024 контракт № 16/01 викладено в новій редакції українською мовою, у якій пункт 3.1 також встановлює умови поставки FCA Ліверпуль, Велика Британія.
Відповідно до правил Інкотермс 2010/2020 термін FCA «Free Carrier» означає, що продавець здійснює поставку товару, що пройшов митне очищення для експорту, шляхом передачі призначеному покупцем перевізнику у поіменованому місці. При цьому витрати на завантаження товару на транспортний засіб перевізника покладаються на продавця у вказаному ним місці. Відтак, посилання відповідача на невключення у митну вартість витрат на навантаження є безпідставним, оскільки за умовами поставки FCA Ліверпуль такі витрати несе продавець і вони вже включені у вартість товару.
Окрім того, у пакеті документів декларантом надано додаткову угоду № 2 від 08.11.2024, згідно з якою контракт № 16/01 від 16.01.2023 викладено українською мовою, тому зауваження митного органу про відсутні різні умови поставки в інвойсі та договорі є безпідставним.
Щодо зауваження митного органу про відсутність на інвойсі відомостей про уповноважену особу експортера, суд зазначає таке.
Інвойс було виписано нерезидентом України, тому жодного відношення до вказаного нерезидента вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не мають, а вимоги митного органу в цій частині є неправомірними.
Відповідно до пунктів 9.4 та 9.8 Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН від 29.03.2001 № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» (ECE/TRADE/271) передбачено рекомендації уникати внесення «від руки» підписів на паперових документах, якщо це можливо. Відтак, у випадку інвойсу відсутній обов`язковий реквізит у вигляді підпису. Це означає, що у рахунках, які використовуються у зовнішньоекономічній діяльності (ЗЕД), підпис не є обов`язковим, і тому при митному оформленні рахунок може бути прийнятий без підпису.
Окрім цього, листом Державної митної служби від 01.03.2011 № 11/3-10.10/3339-ЕП «Щодо необхідності наявності підпису особи на рахунках» роз`яснено, що відсутність на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (Invoice), складеному нерезидентом, не є підставою для відмови в митному оформленні товарів.
Щодо зауваження митного органу про неможливість прив`язання банківських платіжних документів SWIFT до даної поставки, суд зазначає таке.
У ході митних консультацій митному органу було надано свіфт від 12.10.2025, від 15.10.2025, від 17.10.2025 та проформу-інвойс PFAKB05.2025 від 07.11.2025. Відповідно до зазначеної проформи-інвойсу покупець замовив у Продавця товар в асортименті на загальну суму 74936,00 доларів США, що відповідає сумі, асортименту товару, зазначеному у комерційному інвойсі № INV0049881 від 12.11.2025.
Проформа-інвойс містить також інформацію, що у Покупця товару є переплата у сумі 21416,32 долари США, відтак кінцеву суму оплати зменшено на суму передоплати (74936,00 – 21416,32 = 53519,68 доларів США). Враховуючи зазначене, позивачем було надано митному органу свіфт від 12.11.2025 про сплату 53519,68 доларів США.
Таким чином, порядок і умови здійснених платежів цілком відповідають умовам оплати, вказаним у Контракті, Специфікації та інвойсі, а також містять всю необхідну інформацію для ототожнення здійснених платежів з поставкою товару за митною декларацією.
Окрім того, суд звертає увагу, що у постанові від 17.04.2018 у справі № 815/329/17 Верховний Суд вказав, що відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом.
Звертає увагу суду також та обставина, що позивачем вже раніше імпортувалися товари за цим же контрактом, які були оформлені митним органом за першим методом, тобто за ціною інвойсу (МД 23 UA209230010460U0 від 03.02.2023, МД 23 UA209230015595U5 від 16.02.2023, МД 23 UA209230025114U2 від 10.03.2023 та МД 23 UA209230043041U8 від 25.04.2023), що підтверджується відповідними митними деклараціями, доданими до матеріалів справи.
Тобто розбіжності, наведені митним органом у рішенні про коригування митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.
Щодо обґрунтованості застосування резервного методу визначення митної вартості, суд зазначає таке.
Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості. Твердження декларанта про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення невизначеного товару не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а також не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.02.2023 у справі № 815/2552/16.
Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі – Правила), встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Як слідує з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, Львівською митницею було проігноровано дані вимоги, у рішенні відсутнє будь-яке обґрунтування обрання в якості співставних операцій, що супроводжувалася саме вищенаведеною митною декларацією (країна експортер, ціна, кількість та розпізнавальні особливості товару, застосовані Incoterms, митний режим тощо).
Відповідач має доступ до цінової бази усіх ввезених на митну територію України товарів та може відібрати за критерієм «код УКТЗЕД» всі митні оформлення за першим методом за певний період та проілюструвати діапазон оформленої митної вартості (від мінімальної до максимальної) ідентичних чи подібних товарів, вказавши обсяг поставок, країну походження тощо. Тому зазначення лише номеру та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування їх вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо суперечать вищезазначеним положенням законодавства та є самостійною підставою для скасування рішення про коригування митної вартості.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.09.2022 року (справа № 1.380.2019.004890).
Однак, зміст оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів не дає можливості встановити які складові вплинули на формування митним органом саме такої ціни, у ньому не наведено пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У ньому лише зазначено про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами четвертим та п`ятим. Доказів в підтвердження проведення посадовою особою відповідача перевірки наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури, відповідачем суду не надано.
Окрім того, відповідачем не доведено неможливість визначення ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару.
Сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, а, в свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.
Щодо посилання відповідача у відзиві на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.02.2023 у справі № 804/5961/16 щодо обов`язку надання банківського платіжного документа у разі сплати рахунку, суд зазначає, що позивачем у даній справі такі банківські документи – SWIFT від 12.10.2025, 15.10.2025, 17.10.2025 та 12.11.2025 – надані до митного оформлення. Зазначені банківські документи містять посилання на контракт № 16/01 від 16.01.2023, на проформу-інвойс PFAKB05.2025 від 07.11.2025, що дає змогу ідентифікувати платіжні документи з конкретною поставкою товару. Той факт, що сума одного зі SWIFT-повідомлень (53519,68 дол. США) не дорівнює сумі інвойсу (74936,00 дол. США), пояснюється тим, що частина оплати була здійснена раніше у вигляді передоплати у сумі 21416,32 дол. США, що підтверджується проформою-інвойсом. Отже, твердження відповідача про неможливість прив`язки банківських документів до даної поставки спростовується сукупністю поданих документів.
Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.11.2025 № UA209230/2025/003260 прийнята відповідачем як наслідок прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, відтак за умови протиправності рішення про коригування митної вартості така картка відмови також підлягає скасуванню.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійсненні коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення про коригування митної вартості товарів від 20.11.2025 № UA209000/2025/100465/2 та картки відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.11.2025 № UA209230/2025/003260 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 8571,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1 від 07.01.2026 року. Відтак, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 8571,60 грн.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Між Позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЛЮРЦ» укладено Договір про надання правової допомоги № 23/23 від 01 листопада 2023 року. 
Також сторонами Договору укладено Додаткову угоду № 13 від 10.12.2025 до Договору, в якій визначено умови про розмір та строки сплати гонорару адвокату. 
Відповідно до п. 3 Додаткової угоди орієнтовна вартість послуг за ведення справи у судових органах становить 20000 грн. Остаточна вартість послуг визначається сторонами у акті приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг), чи іншому аналогічному документі. 
Згідно з пп. 4.1. п. 4 Додаткової угоди оплата послуг з представництва інтересів здійснюється в наступному порядку 20000 грн вартості послуги сплачується протягом 30-ти днів з дня винесення рішення судом першої інстанції та підписання сторонами акту приймання-передачі. 
Як зазначено в пп. 8.1. п. 8 Додаткової угоди, надана правова допомога фіксується в акті приймання-передачі наданої правової допомоги, чи іншому аналогічному документі, який підписується Сторонами та скріплюється печатками (за наявності). 
На виконання умов Договору та Додаткової угоди, ФОП ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «ЛЮРЦ» для підтвердження обсягу наданої правової допомоги та фактичної вартості таких послуг, складено Акт приймання-передачі наданих послуг від 05 травня 2026 року із зазначення детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, витраченого часу та вартості (надалі – Акт). 
Остаточна сума судових витрат на правову допомогу, понесених Позивачем у справі № 380/653/26 становить 6656 грн. (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень. 
Детальний опис наданих послуг наведено в Акті від 05.05.2026 року приймання-передачі наданих послуг із зазначенням найменування послуги, витраченого часу та вартості послуг.
Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи №200/14113/18-а.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 4000 грн, саме ця сума судових витрат на правничу допомогу адвоката підлягає присудженню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 132-139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/100465/2 від 20.11.2025.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.11.2025 № UA209230/2025/003260.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 8571 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят одна) грн 60 коп, а також 4000 (чотири тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.