ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року
м. Київ

справа № 442/4200/23
провадження № 61-11209св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Лідовця Р. А., Осіяна О. М., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В., 

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Рембуд»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛІОС»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Рембуд», в інтересах якого діє Кінаш Олена Анатоліївна, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року у складі судді Нагірної О. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2024 року у складі колегії суддів Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Рембуд» (далі - ВАТ «Рембуд»), в якому просив витребувати від ВАТ «Рембуд» на його користь об`єкти нерухомого майна, а саме:
- адміністративний корпус (літ. «А-2») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 712,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490249846106;
- деревообробний цех (літ. «Б-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 1 217,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490270546106;
- лісопильне відділення (літ. «В-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 209,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490281546106;
- будівлю складу (літ. «Д-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 44,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490287146106;
- будівлю ремонтної майстерні із з/бетонним цехом (літ. «Ж-1») за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 401,9 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490293946106;
- будівлю гаража (літ. «Е-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 687,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490297846106;
- будівлю складу (літ. «Є- 1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 247,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490302446106;
- будівлю складу (літ. «Г-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 353,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490306646106.

Позов мотивовано тим, що спірне нерухоме майно перебувало в іпотеці 
за іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та 
ВАТ «Рембуд», як забезпечення виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором. Виконавчим написом № 181 Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк T. І. , вчиненим 26 травня 2009 року приватним нотаріусом, запропоновано на задоволення вимог ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернути стягнення на належне ВАТ «Рембуд» на праві власності нерухоме майно. 06 жовтня 2014 року відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки, переможцем яких визначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 . Надалі спірне майно неодноразово відчужувалося на користь третіх осіб. У підсумку в 2016 році право власності на таке майно набув ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Господарський суд Львівської області рішенням від 17 грудня 2014 року у справі № 914/3912/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04 березня 2015 року, визнав недійсними електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а також акт державного виконавця та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

З огляду на те, що Господарський суд Львівської області рішенням визнав недійсною первинну підставу вибуття з власності ВАТ «Рембуд» спірного нерухомого майна, ВАТ «Рембуд» на підставі статті 388 ЦК України звернулося з позовом до суду про витребування майна.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 16 травня 
2018 року у справі № 442/4841/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 червня 2019 року та постановою Верховного Суду 
від 25 листопада 2020 року, відмовив у задоволенні позову ВАТ «Рембуд» про витребування майна у ОСОБА_1 . У справі № 442/4841/17 суди встановили, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна відповідно до статті 330 ЦК України. 

Однак, не дивлячись на відмову у задоволенні позову про витребування майна, ВАТ «Рембуд» пред`явило позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_1 набув право власності на таке майно. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 03 жовтня 
2019 року у справі № 442/4500/19, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2020 року та постановою Верховного Суду 
від 01 липня 2021 року позов ВАТ «Рембуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними задовольнив.

Визнав недійсними договори, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 :
договір купівлі-продажу від 27 березня 2016 року 1/2 частки адміністративного корпусу (літ. «А-2»), загальною площею 712,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 27 березня 2016 року 1/2 частки деревообробного цеху (літ. «Б-1»), загальною площею 1 217,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 27 березня 2016 року 1/2 частки лісопильного відділення (літ. «В-1»), загальною площею 209,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 27 березня 2016 року 1/2 частки будівлі складу («Д-1»), загальною площею 44,6 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 27 березня 2016 року 1/2 частки будівлі ремонтної майстерні із з/бетонним цехом (літ. «Ж-1»), загальною площею 1 401,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 27 березня 2016 року 1/2 частки будівлі гаражу 
(літ. «Е- 1»), загальною площею 687,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 27 березня 2016 року 1/2 частки будівлі складу 
(літ. «Є- 1»), загальною площею 247,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 27 березня 2016 року 1/2 частки будівлі складу 
(літ. «Г- 1»), загальною площею 353,2 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнав недійсними договори, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 :
договір купівлі-продажу від 06 квітня 2016 року 1/2 частки адміністративного корпусу (літ. «А-2»), загальною площею 712,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 06 квітня 2016 року 1/2 частки деревообробного цеху (літ. «Б-1»), загальною площею 1 217,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 06 квітня 2016 року 1/2 частки лісопильного відділення (літ. «В-1»), загальною площею 209,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 07 квітня 2016 року 1/2 частки будівлі складу («Д-1»), загальною площею 44,6 кв. м, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 07 квітня 2016 року 1/2 частки будівлі ремонтної майстерні із з/бетонним цехом (літ. «Ж-1»), загальною площею 1 401,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 07 квітня 2016 року 1/2 частки будівлі гаражу 
(літ. «Е- 1»), загальною площею 687,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу від 06 квітня 2016 року 1/2 частки будівлі складу 
(літ. «Є- 1»), загальною площею 247,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
договір купівлі-продажу, від 07 квітня 2016 року 1/2 частки будівлі складу 
(літ. «Г- 1»), загальною площею 353,2 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним реєстратором прийняті рішення про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірні об`єкти нерухомого майна та 05 березня 2020 року у зв`язку із скасуванням державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 та попередніми власниками зареєстровано право власності на таке майно за ВАТ «Рембуд».

ОСОБА_1 звернувся з позовом до державного реєстратора Яніва Р. П., ВАТ «Рембуд» про скасування записів щодо скасування державної реєстрації права власності на певні об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , внесених до Реєстру рішеннями державного реєстратора Яніва Р. П. від 02 та 03 березня 2020 року, та про скасування державної реєстрації права власності ВАТ «Рембуд» на ці об`єкти нерухомості з припиненням права власності товариства на них.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 18 вересня 
2020 року у справі № 442/3663/20, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, скасував державну реєстрацію права власності ВАТ «Рембуд» на спірне нерухоме майно з припиненням права власності ВАТ «Рембуд» на таке майно, а також скасував записи про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 , на підставі яких проведено державну реєстрацію припинення права власності ВАТ «Рембуд» на спірне майно та зареєстровано таке право власності за ОСОБА_1 .

Верховний Суд постановою від 01 березня 2023 року рішення судів першої 
та апеляційної інстанцій у справі № 442/3663/20 скасував, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Позивач вказував, що право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за ВАТ «Рембуд». За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності здійснено на підставі постанови Верховного Суду від 01 липня 2021 року у справі № 442/4500/19 та постанови Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 442/3663/20.

Просив суд задовольнити позов.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 18 грудня 
2023 року позов задовольнив.

Витребував від ВАТ «Рембуд» на користь ОСОБА_1 об`єкти нерухомого майна, а саме:
- адміністративний корпус (літ. «А-2») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 712,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490249846106;
- деревообробний цех (літ. «Б-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 1 217,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490270546106;
- лісопильне відділення (літ. «В-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 209,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490281546106;
- будівлю складу (літ. «Д-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 44,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490287146106;
- будівлю ремонтної майстерні із з/бетонним цехом (літ. «Ж-1») за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 401,9 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490293946106;
- будівлю гаража (літ. «Е-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 687,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490297846106;
- будівлю складу (літ. «Є- 1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 247,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490302446106;
- будівлю складу (літ. «Г-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 353,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490306646106.

Стягнув з ВАТ «Рембуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 602,08 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що згідно із статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Суд першої інстанції взяв до уваги висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 442/3663/20, про те, що тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. На цій підставі суд виснував, що ОСОБА_1 набув право власності на спірне майно та є його добросовісним набувачем відповідно до статті 330 ЦК України. Така преюдиціальна обставина встановлена рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року у справі № 442/4841/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 червня 2019 року та постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року, яким відмовлено у задоволенні позову ВАТ «Рембуд» про витребування майна у ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції зазначив, що ВАТ «Рембуд» уже реалізувало своє право на судовий захист речового права згідно із статтею 388 ЦК України і з приводу цього спору судом ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили (справа № 442/4841/17). Вказав, що не дивлячись на те, що у задоволенні позову ВАТ «Рембуд» про витребування майна у ОСОБА_1 відмовлено (справа № 442/4841/17), відповідач зареєстрував за собою право власності на спірне майно згідно із судовим рішенням (справа № 442/4500/19), яким визнано недійсними договори, на підставі яких позивач придбав спірне майно. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, який набув право власності на підставі статті 330 ЦК України, а у разі порушення прав ОСОБА_1 тим, що право власності на це майно, що зареєстроване за ВАТ «Рембуд», належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування цього майна від останнього. Отже, ВАТ «Рембуд», зареєструвавши право власності на спірне майно на підставі рішення суду про визнання недійсними договорів (справа № 442/4500/19), вчинив недобросовісно, оскільки протиправно позбавив добросовісного набувача ОСОБА_1 права власності на спірне майно у випадку, коли існує судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову про витребування майна в ОСОБА_1 .

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначив, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Отже, у зв`язку з порушенням прав ОСОБА_1 тим, що право власності на спірне майно зареєстроване за ВАТ «Рембуд», належним способом захисту є звернення до суду з віндикаційним позовом.

Надаючи оцінку позовній давності, про що було заявлено ВАТ «Рембуд», суд першої інстанції вказав, що віндикаційний позов пред`являється до особи, за якою зареєстровано майно. ВАТ «Рембуд» у зв`язку з ухваленням постанови Верховним Судом від 01 березня 2023 року у справі № 442/3663/20 зареєструвало право власності на спірне майно 15 травня 2023 року (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно додана до позовної заяви). Суд зазначив, що до 26 травня 2023 року позивач не міг пред`явити позов про витребування майна від ВАТ «Рембуд», оскільки таке не було зареєстроване за ним. Тому звернення позивача до суду з позовом 19 червня 2023 року здійснене в межах позовної давності.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області додатковим рішенням
від 08 січня 2024 року стягнув з ВАТ «Рембуд» на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Львівський апеляційний суд постановою від 01 липня 2024 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року залишив без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірних об`єктів нерухомості, оскільки 
27 березня 2016 року та 06 і 07 квітня 2016 року укладено два договори купівлі-продажу по 1/2 частки майна кожний: один із продавцем ОСОБА_4 , другий - із ОСОБА_5 . Крім того, позбавлення позивача права власності у зв`язку з недійсністю договорів купівлі-продажу суперечить статті 330 ЦК України, оскільки нівелюється законна сила судового рішення про відмову у витребуванні майна в ОСОБА_1 як добросовісного набувача, ухваленого за позовом ВАТ «Рембуд».

Львівський апеляційний суд додатковою постановою від 22 липня 2024 року стягнув з ВАТ «Рембуд» на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

05 серпня 2024 року ВАТ «Рембуд», в інтересах якого діє адвокат Кінаш О. А., через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу
на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2024 року,
в якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду 
від 01 липня 2024 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, щодо:
преюдиціальних обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14, від 20 квітня 2022 року у справі № 910/2615/18, постанови Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 750/8986/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 127/7370/17; від 08 серпня 2019 року у справі № 922/2013/18, від 12 березня 2020 року у справі № 303/5519/18, від 29 квітня 2021 року у справі № 920/1111/19;
щодо звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиціальних обставин, встановлених у рішенні суду (постанови Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 922/2013/18, від 25 березня 2021 року у справі № 911/2961/19, від 30 серпня 2022 року у справі № 904/1427/21).

Ухвалюючи судові рішення, суди взяли до уваги встановлені преюдиційні факти, які були встановлені у справі № 442/4841/17 про те, що: « ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірних об`єктів нерухомого майна відповідно до статті 330 ЦК України, на підставі чого ВАТ «Рембуд» відмовлено у витребуванні цього майна відповідно до статті 388 ЦК України», у справі № 442/3663/20 про те, що: «суди не звернули увагу, що оскільки у справі № 442/4841/17 встановлено, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна та відмовлено у задоволенні позову про витребування майна в добросовісного набувача, то він набув право власності на підставі статті 330 ЦК України», у справі № 442/3588/21 про те, що «ВАТ «Рембуд» вже реалізувало своє право на судовий захист речового права від порушень у належний спосіб та у встановленому порядку, і з приводу вказаного спору компетентним судом було прийнято відповідне судове рішення у справі № 442/4841/17, яке набрало законної сили».

Суди не звернули уваги на преюдиціальні факти, встановлені у справі № 914/3912/14 про те, що електронні торги були визнані недійсними, а тому спірні об`єкти нерухомості вибули з власності ВАТ «Рембуд» поза його волею на електронних торгах, проведених 06 жовтня 2014 року, які визнано недійсними. Отже, ОСОБА_1 набув право власності на спірні об`єкти після того, як рішенням Господарського суду Львівської області від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04 березня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 17 червня 2015 року у справі № 914/3912/14, електронні торги були визнані недійсними.

Заявник зазначає, що законних підстав для набуття ОСОБА_1 від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у власність спірного нерухомого майна не було. У справі № 442/4500/19 визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , на 1/2 частку спірних приміщень, та між 
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , на 1/2 частку спірних приміщень.

ВАТ «Рембуд» звертав увагу судів першої та апеляційної інстанцій на те, що: 
у справі № 442/4841/17 (в якій суди зробили висновок про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, а правочини за яким ОСОБА_1 набув у володіння спірне майно, відповідають усім ознакам дійсності правочину) рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 16 травня 2018 року набрало законної сили після прийняття постанови Львівським апеляційним судом 12 червня 2019 року;
у справі № 442/4500/19 (в якій правочини, за якими ОСОБА_1 набув у власність спірне майно, визнані недійсними) рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 03 жовтня 2019 року набрало законної сили після прийняття постанови Львівським апеляційним судом 22 січня 2020 року.
Отже, обставини у справі № 442/4200/23 є іншими, ніж у справі № 442/4841/17, а саме на час прийняття судами рішень у справі № 442/4841/17 договори, за якими ОСОБА_1 набув у власність спірне майно, були чинними, а на час розгляду справи № 442/4200/23 ці договори у судовому порядку були визнані недійсними. Незаконність набуття права власності на майно ОСОБА_1 встановлена в резолютивній частині рішення у справі № 442/4500/19 про визнання договорів недійсними.

Крім цього, висновок про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, зроблений у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 442/3663/20, є висновком, викладеним судом на підставі встановлених обставин справи за позовом ОСОБА_1 про скасування записів про скасування державної реєстрації права власності (перехід права) зареєстрованого за ним права власності на спірні об`єкти нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також про скасування реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомості за ВАТ «Рембуд». 

Але у цій справі спір про визнання права власності на спірне майно за ОСОБА_1 не вирішувався, рішення судів про таке визнання відсутні. Встановлення певних фактів у порядку частини четвертої статті 82 ЦПК України не замінює рішення суду про визнання права власності з доведенням усіх необхідних обставин.

У справі № 442/3588/21 суди відмовили ВАТ «Рембуд» у задоволенні позову не по суті позовних вимог, а з підстав обрання ВАТ «Рембуд» неефективного способу захисту своїх прав. Тобто преюдицію апеляційний суд застосував лише щодо судових рішень, прийнятих на користь ОСОБА_1 , та не врахував преюдицію судових рішень, прийнятих на користь ВАТ «Рембуд» у справах № 914/3912/14, № 442/4500/19, а тому фактичні обставини справи судом апеляційної інстанції встановлені неправильно.

Щодо позовної давності зазначає, що 18 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у справі № 442/3663/20 про скасування записів щодо скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації права власності з припинення права власності за ВАТ «Рембуд». До позовної заяви було подано інформаційну довідку від 27 травня 2020 року 
№ 210379399, на підтвердження реєстрації майна за ВАТ «Рембуд». 

Отже, ОСОБА_1 стало відомо про перереєстрацію прав на спірне майно за ВАТ «Рембуд» з інформаційної довідки ще 27 травня 2020 року, і саме з цієї дати розпочався відлік позовної давності, оскільки відсутні обставини, які б свідчили про неможливість або утруднення своєчасного пред`явлення позову до ВАТ «Рембуд» про витребування майна. За таких обставин звернення ОСОБА_1 до суду 19 червня 2023 року здійснено поза межами позовної давності. 

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_7, вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 03 вересня 2024 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою, витребував матеріали справи та надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 
389 ЦПК України.

09 жовтня 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Верховний Суд ухвалою від 11 березня 2026 року призначив справу до судового розгляду у складі п`яти суддів.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 квітня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у такому складі: головуючий - Синельников Є. В., судді, які входять до складу колегії, Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Сердюк В. В. (суддя -доповідач), Шипович В. В.

14 квітня 2026 року судді Верховного Суду Синельников Є. В., Сакара Н. Ю., Шипович В. В. заявили самовідвід від розгляду справи № 442/4200/23.

Верховний Суд ухвалою від 29 квітня 2026 року заявлений суддями Верховного Суду Синельниковим Є. В., Сакарою Н. Ю., Шиповичем В. В. задовольнив. Відвів суддів Синельникова Є. В., Сакару Н. Ю., Шиповича В. В. від розгляду справи № 442/4200/23, справу передав на автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 травня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у такому складі: головуючий - Луспеник Д. Д., судді, які входять до складу колегії, Гулейков І. Ю., Лідовець Р. А., Осіян О. М., Сердюк В. В. (суддя -доповідач).

25 травня 2026 року суддя Верховного Суду Гулейков І. Ю. заявив самовідвід від розгляду справи № 442/4200/23.

Верховний Суд ухвалою від 27 травня 2026 року заявлений суддею Верховного Суду Гулейковим І. Ю. задовольнив. Відвів суддю Гулейкова І. Ю. від розгляду справи № 442/4200/23, справу передав на автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 травня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у такому складі: головуючий - Луспеник Д. Д., судді, які входять до складу колегії, Лідовець Р. А., Осіян О. М., Сердюк В. В. (суддя -доповідач), Черняк Ю. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ВАТ «Рембуд» належали на праві власності нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- адміністративний корпус (літ. «А-2») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 712,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490249846106;
- деревообробний цех (літ. «Б-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 1 217,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490270546106;
- лісопильне відділення (літ. «В-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 209,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490281546106;
- будівлю складу (літ. «Д-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 44,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490287146106;
- будівлю ремонтної майстерні із з/бетонним цехом (літ. «Ж-1») за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 401,9 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490293946106;
- будівлю гаража (літ. «Е-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 687,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490297846106;
- будівлю складу (літ. «Є- 1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 247,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490302446106;
- будівлю складу (літ. «Г-1») за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 353,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 490306646106.

Вказане майно перебувало в іпотеці за іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ВАТ «Рембуд», як забезпечення виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Виконавчим написом № 181 від 26 травня 2009 року, вчиненим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк T. І., запропоновано на задоволення вимог ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 2 115 501,03 грн звернути стягнення на належне ВАТ «Рембуд» на праві власності нерухоме майно. 

06 жовтня 2014 року відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки, стягнення на який звернено за вказаним виконавчим написом № 181 від 26 травня 2009 року. Відповідно до протоколу № 5702 проведення електронних торгів, визначено переможця фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 та видано акт державного виконавця від 20 жовтня 2014 року про реалізацію предмета іпотеки. На підставі цього акта видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Господарський суд Львівської області рішенням від 17 грудня 2014 року у справі 
№ 914/3912/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04 березня 2015 року, визнав недійсними електронні торги, акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області ухвалою від 31 жовтня 
2014 року у справі № 442/7394/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики затвердив мирову угоду, відповідно до якої за ОСОБА_4 визнав право власності на спірне нерухоме майно. Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 04 жовтня 2017 року у справі 
№ 442/7394/14 ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 
від 31 жовтня 2014 року про затвердження мирової угоди скасував.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 24 лютого 
2016 року у справі № 442/1658/16 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнив. Визнав за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/2 частки спірного нерухомого майна. Апеляційний суд Львівської області постановою від 23 травня 2018 року у справі 
№ 442/1658/16 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 
від 24 лютого 2016 року скасував, та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовив.

27 березня 2016 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та 06 квітня 2016 року і 07 квітня 2016 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу по 1/2 часток спірного нерухомого майна.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 03 жовтня 
2019 року у справі № 442/4500/19, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2020 року та постановою Верховного Суду 
від 01 липня 2021 року, договори купівлі-продажу нерухомого майна від 27 березня 2016 року, укладені між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , та від 06 квітня 2016 року, від 07 квітня 2016 року, укладені між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , 
визнав недійсними.

11 лютого 2020 року, 02 березня 2020 року та 03 березня 2020 року державний реєстратор на підставі вказаних вище судових рішень у справі № 442/4500/19 прийняв рішення про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірні об`єкти нерухомого майна (також внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації за попередніми власниками нерухомого майна). 05 березня 2020 року державний реєстратор зареєстрував право власності на спірне нерухоме майно за ВАТ «Рембуд».

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року у справі № 442/3663/20, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, скасовано державну реєстрацію права власності ВАТ «Рембуд» на спірне нерухоме майно з припиненням права власності ВАТ «Рембуд» на таке майно, а також скасовано записи про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 . На підставі зазначених судових рішень проведено державну реєстрацію припинення права власності ВАТ «Рембуд» на нерухоме майно та відповідно зареєстровано таке право власності за ОСОБА_1 . Водночас постановою Верховного Суду від 01 березня 2023 року (провадження № 61-6501св21) рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 442/3663/20 скасовано, а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Станом на день звернення до суду з позовом право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за ВАТ «Рембуд». За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності здійснено на підставі постанови Верховного Суду від 01 липня 2021 року у справі № 442/4500/19 та постанови Верховного Суду від 01 березня 2023 у справі № 442/3663/20.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

За положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційна скарга не містить доводів у частині розподілу судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, тому додаткові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у силу вимог статті 400 ЦПК України не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов такого висновку.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідаютьз огляду на таке.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (статті 319, 321 ЦК України).

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (стаття 388 ЦК України). 

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначив три критерії (принципи), які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, та які застосовуються виключно в сукупності, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

У справах про витребування майна із чужого незаконного володіння суди повинні оцінювати наявність або відсутність добросовісності у зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 
2019 року у справі № 669/927/16-ц, провадження № 14-192цс19; від 01 квітня 
2020 року у справі № 610/1030/18, провадження № 14-436цс19).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Суди встановили, що ВАТ «Рембуд» належали на праві власності 8 об`єктів нерухомого майна - нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно перебувало в іпотеці згідно з іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ВАТ «Рембуд», як забезпечення виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Виконавчим написом № 181, вчиненим 26 травня 2009 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк T. І., запропоновано звернути стягнення на належне ВАТ «Рембуд» на праві власності нерухоме майно для задоволення вимог ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 2 115 501,03 грн. 06 жовтня 2014 року відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки, стягнення на який звернено виконавчим написом № 181, вчиненим приватним нотаріусом 26 травня 2009 року. Відповідно до протоколу № 5702 проведення електронних торгів, визначено переможця фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 та видано акт державного виконавця від 20 жовтня 2014 року про реалізацію предмета іпотеки. На підставі цього акта видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

ОСОБА_1 набув право власності на спірне нерухоме майно таким чином: 

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області ухвалою від 31 жовтня 
2014 року у справі № 442/7394/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики затвердив мирову угоду, відповідно до якої за ОСОБА_4 визнав право власності на спірне нерухоме майно;
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 24 лютого 
2016 року у справі № 442/1658/16 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнив. Визнав за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/2 частці спірного нерухомого майна. 
27 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а 06 квітня 2016 року та 07 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу 1/2 часток спірного нерухомого майна. 

Набуття права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Рембуд»: 

Спір щодо об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 суди розглядали неодноразово.

Господарський суд Львівської області рішенням від 17 грудня 2014 року у справі 
№ 914/3912/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04 березня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 10 червня 2015 року, позов ВАТ «Рембуд» до ДП «Інформаційний центр» МЮ України, Відділу ДВС Дрогобицького міського управління юстиції, приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Теплої М. Ю., фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів задовольнив.

Визнав недійсними електронні торги, оформлені протоколом № 5702 від 06 жовтня 2014 року проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), за адресою: 
АДРЕСА_1 , а саме: адміністративного корпусу (літ. «А-2»), загальною площею 712,4 кв. м; деревообробного цеху (літ. «Б-1»), загальною площею 
1 217,6 кв. м; лісопильного відділення (літ. «В-1»), загальною площею 209,2 кв. м; будівлю складу (літ. «Д-1»), загальною площею 44,6 кв. м; будівлю ремонтної майстерні із з/бетонним цехом (літ. «Ж-1»), загальною площею 1 401,9 кв. м; будівлю гаража (літ. «Е-1»), загальною площею 687,4 кв. м; будівлю складу 
(літ. «Є- 1»), загальною площею 247,6 кв. м; будівлю складу (літ. «Г-1»), загальною площею 353,2 кв. м.

Визнав недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 20 жовтня 2014 року, затверджений начальником відділу ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Грабар Я. П. 20 жовтня 2014 року про реалізацію предмета іпотеки (нерухомого майна). 

Визнав недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 30 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Теплою М. Ю. на підставі акта державного виконавця 
від 20 жовтня 2014 року про реалізацію предмета іпотеки (нерухомого майна).

Надалі Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 04 жовтня 2017 року у справі № 442/7394/14 ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року про затвердження мирової угоди скасував, справу направив до суду першої інстанції. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що у справі № 442/7394/14 електронні торги, оформлені протоколом від 06 жовтня 2014 року № 5702, визнано недійсними, тому апеляційний суд дійшов висновку, що умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 
2014 року, порушуються права ВАТ «Рембуд».

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області ухвалою від 20 листопада 
2017 року у справі № 442/7394/14 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики залишив без розгляду. Ухвала набрала законної сили.

Апеляційний суд Львівської області постановою від 23 травня 2018 року у справі 
№ 442/1658/16 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 
від 24 лютого 2016 року скасував, та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовив. Скасовуючи рішення, апеляційний суд зазначив, що суд не врахував ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 листопада 2014 року та рішення Господарського суду Львівської області від 17 грудня 2014 року у справі № 914/3912/14, які на час вирішення справи в суді першої інстанції набрали законної сили, та здійснив поділ майна, яке не належало сторонам у справі.

Також суди розглядали справу № 442/4841/17 за позовом ВАТ «Рембуд» до 
ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Верховний Суд, залишаючи касаційну скаргу ВАТ «Рембуд» без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 червня 2019 року без змін, яким у задоволенні позову ВАТ «Рембуд» відмовлено, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач як власник майна, переданого на примусову реалізацію, не має права віндикаційної вимоги до набувача цього майна ОСОБА_1 , а наявність судового рішення про визнання недійсними прилюдних торгів не є безумовною підставою для повернення майна у власність його попереднього власника (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2020 року, провадження № 61-14210св19).

У справі № 442/4841/17 Верховний Суд звернув увагу, що у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує рішення, зокрема 
і виконавчий напис, для примусового виконання якого такі торги були проведені.

Верховний Суд також зазначив, що виконавчий напис № 181, вчинений 26 квітня 2009 року, яким запропоновано в рахунок задоволення вимог ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у сумі 2 115 501,03 грн звернути стягнення на належне ВАТ «Рембуд» нерухоме майно, не визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому є правомірним, створює юридично значущі наслідки та виснував, що задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує виконавчий напис, для виконання якого такі торги були проведені, та не дає підстав вважати, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 03 жовтня 
2019 року у справі № 442/4500/19 за позовом ВАТ «Рембуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2020 року та постановою Верховного Суду від 01 липня 2021 року провадження № 61-2716св20), визнав недійсними відповідні договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 27 березня, 06 квітня, 07 квітня 2016 року.

Залишаючи без змін рішення судів, Верховний Суд зазначив, що суди, встановивши, що ВАТ «Рембуд» не було стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу, але враховуючи конкретні обставини цієї справи, а також те, що право власності на майно, яке було предметом цих договорів, було зареєстровано за продавцями на підставі судових рішень, які надалі були скасовані, дійшли правильного висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не були законними власниками відчужуваного майно та не мали права відчужувати спірні об`єкти нерухомості, тому оспорювані правочини є недійсними.

11 лютого 2020 року, 02 березня 2020 року та 03 березня 2020 року державним реєстратором на підставі вказаних вище рішень судів у справі № 442/4500/19 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу прийняті рішення про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірні об`єкти нерухомого майна (державним реєстратором також внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації за попередніми власниками нерухомого майна). 05 березня 2020 року державним реєстратором зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно за ВАТ «Рембуд».

Оскарження ОСОБА_1 набуття права власності за ВАТ «Рембуд».

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 18 вересня 
2020 року у справі № 442/3663/20, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, скасував державну реєстрацію права власності ВАТ «Рембуд» на спірне нерухоме майно з припиненням права власності ВАТ «Рембуд» на таке майно, а також скасував записи про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 . На підставі цих судових рішень проведено державну реєстрацію припинення права власності ВАТ «Рембуд» на нерухоме майно та відповідно зареєстровано таке право власності за ОСОБА_1 . Верховний Суд постановою від 01 березня 2023 року (провадження № 61-6501св21) рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 442/3663/20 скасував, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. 

Суд касаційної інстанції з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) зазначив, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. 

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 березня 2023 року (провадження 
№ 61-6501св21) вказав, що суди не звернули увагу, що оскільки у справі № 442/4841/17 встановлено, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна та відмовлено в задоволенні позову про витребування майна в добросовісного набувача, то він набув право власності на підставі статті 330 ЦК України.

У справі № 442/4841/17 (провадження № 61-14210св19) розглядався спір за позовом ВАТ «Рембуд» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння. У цій справі Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач як власник майна, переданого на примусову реалізацію, не має права віндикаційної вимоги до набувача цього майна ОСОБА_1 , при цьому наявність судового рішення про визнання недійсними прилюдних торгів не є безумовною підставою для повернення майна у власність його попереднього власника.

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на спірне майно здійснено за ВАТ «Рембуд» на підставі постанови Верховного Суду від 01 липня 2021 року у справі № 442/4500/19 (провадження № 61-2716св20) за позовом ВАТ «Рембуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та постанови Верховного Суду від 01 березня 2023 у справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21) за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Підбузької селищної ради Дрогобицького району Львівської області Яніва Р. П., ВАТ «Рембуд» про скасування записів щодо скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації права власності із припиненням права власності.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України). 

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх 
з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, 
в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, провадження № 61-11сво17).

Преюдиціальні факти - це акти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиціальні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2019 року в справі № 520/11429/17, провадження № 61-19719св19).

Правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень. 

У цій справі наявність двох протилежних судових рішень, які набрали законної сили, зокрема у справі № 442/4841/17 про відмову у задоволенні позову ВАТ «Рембуд» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, та у справі № 442/4500/19 про задоволення позову ВАТ «Рембуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, створюють передумови для виникнення «колізії» судових рішень.

У постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження 
№ 14-190цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), 
а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, провадження № 12-127гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі 
№ 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) вказано, що: «46. Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 , від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 06 липня 
2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі 
№ 908/976/19 (пункт 5.66))». 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) зазначено, що: «Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)). Отже, якщо добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, то вона вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 01 квітня 2020 року у справі 
№ 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54)».

Отже, вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року 
у справі № 669/927/16-ц; пункт 46.1 постанови від 01 квітня 2020 року у справі 
№ 610/1030/18; пункт 6.43 постанови від 02 листопада 2021 року у справі 
№ 925/1351/19).

За встановлених обставин у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 набув право власності на спірні об`єкти нерухомості на підставі відплатних договорів купівлі-продажу, укладених 27 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а 06 квітня 2016 року та 07 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Отже, суди правильно вказали, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, що узгоджується з фактичними обставинами, встановленими у справі № 442/4841/17.

Виконавчий напис № 181, вчинений 26 травня 2009 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк T. І., яким запропоновано звернути стягнення на належне ВАТ «Рембуд» на праві власності нерухоме майно для задоволення вимог ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 2 115 501,03 грн, не визнаний таким, що не підлягає виконанню. Отже, виконавчий напис є правомірним та створює юридичні наслідки, при цьому задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує виконавчий напис, для виконання якого такі торги були проведені, та не дає підстав вважати, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею. Такий висновок, узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у справі № 442/4841/17 у постанові від 25 листопада 2020 року.

З огляду на викладене суди на підставі повного та всебічного дослідження доказів дійшли правильного висновку про витребування від ВАТ «Рембуд» на користь ОСОБА_1 об`єктів нерухомого майна, які ВАТ «Рембуд» набуло без достатньої правової підстави,зареєструвавши право власності на спірне майно на підставі рішення суду про визнання недійсними договорів (справа № 442/4500/19), оскільки вчинив недобросовісно, протиправно позбавивши добросовісного набувача ОСОБА_1 права власності на спірне майно з урахуванням наявності судового рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ВАТ «Рембуд»про витребування майна у ОСОБА_1 (справа № 442/4841/17).

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно після визнання електронних торгів недійсними та рішень судів, якими право власності на спірне нерухоме майно було набуто за  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не спростовує того факту, що виконавчий напис № 181, вчинений 26 травня 2009 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк T. І., яким запропоновано звернути стягнення на належне ВАТ «Рембуд» на праві власності нерухоме майно для задоволення вимог ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 2 115 501,03 грн, не визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому є правомірним та створює юридично значущі наслідки, а задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує виконавчий напис, для виконання якого такі торги були проведені, та не дає підстав вважати, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею.

Щодо доводів касаційної скарги про застосування позовної давності колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що ВАТ «Рембуд» після ухвалення Верховним Судом постанови від 01 березня 2023 року у справі № 442/3663/20, зареєструвало право власності на спірне майно 26 травня 2023 року, і до 26 травня 2023 року позивач ОСОБА_1 не міг пред`явити позов про витребування майна від ВАТ «Рембуд», оскільки сам відповідач не був належним власником спірних нежитлових приміщень, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ВАТ «Рембуд» про витребування на його користь спірних об`єктів нерухомого майна 19 червня 2023 року в межах позовної давності. 

Такий висновок судів щодо застосування статті 261 ЦК України не суперечить висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування частини сьомої статті 82 ЦПК України не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14, від 20 квітня 2022 року у справі № 910/2615/18 та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 750/8986/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 127/7370/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 922/2013/18, від 12 березня 2020 року у справі № 303/5519/18, від 25 березня 2021 року у справі № 911/2961/19, від 29 квітня 2021 року у справі № 920/1111/19, від 30 серпня 2022 року у справі № 904/1427/21, на які заявник посилається в касаційній скарзі.

У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та необхідності здійснення переоцінки доказів у справі, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції. 

Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). 

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін. 

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Рембуд», в інтересах якого діє Кінаш Олена Анатоліївна, залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 
2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 

Судді Р. А. Лідовець

О. М. Осіян

В. В. Сердюк

Ю. В. Черняк