ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/9898/25  Номер провадження 22-ц/814/2187/26	Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Карпушина Г.Л., суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2026 року, постановлену суддею Кузіною Ж.В., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2026 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.
В обгрунтування заяви вказувала, що у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Семенівської селищної ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, стягнення аліментів на утримання дитини. Вказувала, що відповідач звернувся з зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини з батьком.
Дана категорія справ розглядається у загальному позовному провадженні і прийняття остаточного рішення суду може затягнутися у часі. Як наслідок, протягом усього часу розгляду справи дитина не бачить одного з батьків та втрачає емоційний зв`язок з ним. З метою зберегти емоційний контакт між батьком та дитиною, не допустити розірвання такого контакту подано заяву про забезпечення позову. 
Зазначала, що з 18.11.2025 року ОСОБА_2 не відоме місце проживання своєї дитини, спілкування з дитиною відсутнє. ОСОБА_1 не повідомляє про стан дитини, умови її проживання, а також чинить перешкод у спілкуванні з дитиною протягом 2,5 місяців, що стало підставою для звернення до відповідних органів.
Просила зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 можливість безперешкодно спілкуватися, бачитися та спільно проводити час з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері за місцем проживання батька ОСОБА_2 АДРЕСА_1 ,у період часу з 12 год. 00 хв. неділі до 17 год. 00 хв. середи, щотижня, до набрання рішенням у справі законної сили.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2026 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.
Забезпечено зустрічний позов ОСОБА_2 шляхом визначення часу спілкування, спільного проведення часу малолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно: кожної другої та четвертої суботи з 12.00 години до 17.00 години, кожної другої та четвертої неділі з 12.00 години до 17.00 години , без присутності матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зобов`язавши мати ОСОБА_1 завчасно повідомляти батька ОСОБА_2 щодо місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.
Не погодившись з вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила, ухвалу районного суду змінити, визначивши тимчасовий порядок спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожної першої та третьої середи місяця з 12 год. до 17 год. кожної другої та четвертої неділі місяця з 12 год. до 17 год. виключно в публічних містах за обов`язкової присутності матері та без присутності будь-яких сторонніх осіб.
Апеляційна скарга мотивована тим, що встановлений судом порядок фактично охоплює два вихідні кожного місяця, що є істотним втручанням у звичний спосіб життя дитини та матері. Вказує, що судом не враховано, що вихідні дні є періодом сімейного відпочинку, планування дозвілля та розвитку дитини. Суд не навів мотивів, що саме такий обсяг часу є співмірним і необхідним, відповідає віковим особливостям дитини та її психоемоційному стану.
25.03.2026 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останні просив її залишити без задоволення, а ухвалу районного суду залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд виходив з тих обставин, що у даних правовідносинах можливий тривалий судовий розгляд справи та з метою запобігання втрати емоційного контакту батька із малолітньою донькою, погіршення між ними відносин вважав, що такий спосіб забезпечення позову буде відповідати як найкращим інтересам дитини.
Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Відповідно до ч. 1ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 вказував, що звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дитини з батьком. Дана категорія с прав розглядається у загальному позовному провадженні і прийняття остаточного рішення суду може затягнутися у часі. 
Враховуючи те, що протягом усього часу розгляду справи дитина не бачить одного з батьків та втрачає емоційний зв`язок з ним та з метою зберегти емоційний контакт між батьком та дитиною, не допустити розірвання такого контакту було подано заяву про забезпечення позову. 
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який наразі проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з батьком повинно переважати над бажанням інших осіб, зокрема матері, обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. 
Навіть, із метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою донькою, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи, який може бути тривалим, та вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, застосування заходів забезпечення позову в спірних правовідносинах є виправданим.
Будь-яких даних, які б свідчили про те, що особисте спілкування батька з дитиною перешкоджало б нормальному розвитку, судом не встановлено. 
У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.
Про необхідність та важливість контакту дітей з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.
Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява №6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.
Застосування судом відповідного заходу забезпечення позову не порушить прав відповідача, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру і не є вирішення позову по суті спору.
Враховуючи все вищевикладене, інтереси дитини, її вік, районний суд дійшов ірного висновку, що зустрічі батька з малолітньою дочкою будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої доньки з батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити їх зустрічі.
Заявлений позивачем за зустрічним позовом даний вид забезпечення позову є співмірним заходом забезпечення заявленого позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги про те, що слід встановити спілкування з батьком лише у присутності матері не заслуговують на увагу, оскільки апелянтом не надано доказів які б свідчили про те, що особисте спілкування батька з дитиною перешкоджало б її нормальному розвитку.
Доводи апеляційної скарги, що встановлений судом порядок фактично охоплює два вихідні кожного місяця, що є істотним втручанням у звичний спосіб життя дитини та матері не беруться до уваги, оскільки відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини , що було враховано судом при визначенні днів спілкування батька із дитиною.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни ухвали суду.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.
Керуючись ст.ст.367,368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.ст.375,381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2026 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03 червня 2026 року.

Головуючий суддя : ___________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ Ю.В. Дряниця _________________ О.В. Чумак