ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/8463/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 року (головуючий суддя Савченко А.В..) 
в адміністративній справі № 160/8463/26 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-МАШ», керівника юридичної особи Похваліної Олени Павлівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України 

ВСТАНОВИВ:
Позивач Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, 06.04.2026 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Маш» (відповідач-1), керівника юридичної особи Похваліної Олени Павлівни (відповідач-2), просив:
- встановити тимчасове обмеження у праві виїзду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-МАШ» ОСОБА_1 за межі України до погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-МАШ» або настання інших обставин, зазначених п.87.14, ст.87 Податкового кодексу України. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 року позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-МАШ», керівника юридичної особи Похваліної Олени Павлівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України – повернуто позивачеві. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки позивачем не доведено поважність підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду і суд не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду, позовну заяву необхідно повернути позивачу. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вказує, що ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 по справі №160/8463/26 підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
Позивач в апеляційній скарзі щодо ухвали суду першої інстанції від 08.04.2025 про повернення позову зазначає наступне: 
1. Суд неправильно визначив вид судового провадження і застосував норму, яка не регулює цю справу.
ГУ ДПС звернулося з позовною заявою в порядку ст. 289-2 КАС України, а не із заявою в порядку ст. 283 КАС України. Це принципово різні провадження. Суд першої інстанції ототожнив два абсолютно різних процесуальних інструменти – заяву в порядку ст. 283 КАС України та позовну заяву в порядку ст. 289-2 КАС України – і застосував до позовної заяви строк, встановлений лише для заяви в порядку ст. 283 КАС України. Статі 283 та 289-2 КАС України для регулювання одного і того ж предмета визначають різні види судового провадження. 
ГУ ДПС подало саме позовну заяву, посилаючись у прохальній частині на ст. 160 та ст. 289-2 КАС України. Тобто ГУ ДПС свідомо обрав провадження в загальному позовному порядку, яке не обмежене 24-годинним строком ст. 283 КАС України. 
Застосування судом першої інстанції строку, що стосується іншого виду провадження, є грубим процесуальним порушенням. Суд першої інстанції неправомірно застосував постанову ВС від 15.01.2026 у справі №520/19145/25 до справи, яка регулюється іншою нормою. 
Справа №520/19145/25 стосується провадження за ст. 283 КАС України (заява), а не за ст. 289-2 КАС України (позовна заява).У даній справі право на звернення виникло 08.01.2026, а позов подано 06.04.2026, що вкладається в тримісячний строк. 
ГУ ДПС звертає увагу суду апеляційної інстанції, що ст. 289-2 КАС України не встановлює власного строку звернення, застосовується загальна норма ч. 2 ст. 122 КАС України: для суб`єкта владних повноважень встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня виникнення підстав для пред`явлення вимог. 
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали від 08.04.2026 року, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повертаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що 06.04.2026 року о 14:30:49 позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- встановити тимчасове обмеження у праві виїзду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-МАШ» за межі України до погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-МАШ» або настання інших обставин, зазначених п .87.14, ст.87 Податкового кодексу України. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 р. позов залишено без руху (а.с. 6-8). 
Встановлено заявнику термін для усунення недоліків заяви - до 17:00 год. 07.04.2026 р., а саме подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду та належних доказів в підтвердження цих причин.
07.04.2026 року о 16:12:46 год. позивач надав клопотання про відкриття провадження, яке обґрунтоване тим, що статтею 87 ПК України, встановлено подію з якою законодавець ототожнює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із відповідною позовною заявою, а саме закінчення терміну 240 днів після вручення податкової вимоги. 
Цією ж статтею, законодавець визначає подію яка свідчить про закінчення строку звернення до суду із відповідним позовом, а саме до погашення такого податкового боргу. 
Таким чином, 240 днів вказаних в статті 87 ПК України це термін наданий платнику податків для сплати податкового боргу задля уникнення правових наслідків, що можуть настати у вигляді подання контролюючим органом позову до суду про обмеження права виїзду. Тобто, дата 08.01.2026 зазначена судом в ухвалі про залишення позову без руху є датою з якої у контролюючого органу виникло право на звернення до суду із відповідною позовною заявою. 
Приписи п. 87.13 ст. 87 Податкового кодексу України є спеціальними по відношенню до загальних норм КАС України. Законодавець чітко визначив часові межі звернення "до погашення такого податкового боргу". 
Будь-яке інше тлумачення, яке обмежує право держави на захист фінансових інтересів 24-ма годинами, фактично нівелює дію норми ПК України та створює умови для уникнення відповідальності боржником. 
Відповідно до частини 2 статті 122 України для суб`єкта владних повноважень установлено 3-місячний строк звернення до суду з позовом, який обчислюється з дня виникнення підстав для пред`явлення відповідних вимог. 
Право контролюючого органу на звернення до суду з позовом про застосування тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи за межі України виникає після спливу 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, що випливає з пункту 87.13 статті 87 ПК України та частини першої статті 289-2 КАС України. Формальні підстави для подання такого позову виникли у контролюючого органу з 08.01.2026 (з дати набрання чинності Законом України від 30.11.2021 № 1914-ІХ), 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 року позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-МАШ», керівника юридичної особи Похваліної Олени Павлівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України – повернуто позивачеві на підставі того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що стаття 283 КАС України встановлює особливості провадження у справах за зверненням податкових та митних органів.
Частиною 1 вказаної статті передбачено, що провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо:
(п.7) встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України.
При цьому, частиною 2 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі та повинна відповідати вимогам, що зазначені в цій частині.
Згідно з частиною 4 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо:
1) заявлено вимогу, не передбачену частиною першою цієї статті;
2) із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.
Отже, згідно вказаної норми суд має відмовити у відкритті провадження за заявою, що не відповідає вимогам.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач звернувся до суду не з заявою в межах ст. 283 КАС України, а з позовом згідно статті 289-2 КАС України. 
Статтею статті 289-2 КАС України встановлені особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу тимчасового обмеження права громадян України на виїзд за межі території України. 
Частиною 1 статті 289-2 КАС України встановлено, що у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.
Адміністративна справа, передбачена цією статтею (289-2 КАС України), розглядається судом протягом 48 годин з дня подання відповідної позовної заяви.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що норми статті 289-2 КАС України не встановлюють строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами КАС України, як і не встановлюють особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення відповідно до статті 289-2 КАС України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку. 
Наведене відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах від 02.09.2024 р. у справі №120/1770/24, від 01.07.2025 р. у справі №120/2450/24, від 10.02.2026 у справі 320/43043/25.
Також, важливо зазначити, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.
Отже, суддя керується висновком Верховного Суду, викладеного у вказаній вище справі №120/2450/24.
Верховний Суд у постанові від 09.11.2023 р. у справі №160/5655/22 зазначив, що системний аналіз положень пункту 87.13 статті 87 ПК України та частини першої статті 289-2 КАС України дає підстави для висновку, що у контролюючого органу виникає право на звернення до адміністративного суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи боржника за межі України після спливу 240 календарних днів з дня вручення такому платнику податків податкової вимоги на суму податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень.
У постанові Верховного Суду від 12.09.2024 р. у справі №120/2322/24 вказано, що підставами для застосування забезпечувального заходу у виді тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України є: наявність у юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень; несплата такого боргу протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги.
У постанові від 01.07.2025 р. у справі №120/2450/24 Верховний Суд звернув увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 09.11.2023 р. у справі №160/5655/22 наголосив на тому, що тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи за межі України може застосовуватися за наявності у такого платника податків податкового боргу, для якого виконуються дві умови одночасно: сума податкового боргу перевищує 1 мільйон гривень, та цей податковий борг не був погашений протягом 240 календарних днів з дати вручення платнику податків податкової вимоги.
Матеріалами справи встановлено, що 06 квітня 2026 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-МАШ», керівника юридичної особи Похваліної Олени Павлівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-МАШ» або настання інших обставин, зазначених в п. 87.14 ст. 87 Податкового кодексу України. 
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області згідно з ст.59 Податкового кодексу України сформовано податкову вимогу форми "Ю" від 22.04.2025 року №0013768-1305-0436 та направлено на адресу підприємства, згідно якої, станом на 18.04.2025 року, у ТОВ «ІНВЕСТ-МАШ» обрахований податковий борг у розмірі 3 453 753,54 грн.
На підтвердження обґрунтованості податкової вимоги, податковим органом до суду надано:
детальний розрахунок податкового боргу; 
інтегровану картку ТОВ «ІНВЕСТ-МАШ»; 
довідку про відсутність зобов`язання держави щодо повернення ТОВ «ІВЕСТ-МАШ» помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, згідно якої станом на 23.03.2025 року ТОВ «ІНВЕСТ-МАШ» згідно даних інформаційних систем в інтегрованій картці підприємства обліковується податковий борг у сумі 3453753,54 грн., що підтверджено інтегрованою карткою платника податків ТОВ «ІНВЕСТ-МАШ».
Слід зазначити, що податкову вимогу підприємство (відповідач-1) не отримало, поштове відділення повернуло конверт відправнику 13.05.2025 року з причини «за закінченням терміну зберігання». 
Відповідно до підпункту 20.1.35-2 п.20.1 ст.20, п.87.13 ст.87 ПК України податковий орган має право звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників за межі України у разі невиконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу. 
У разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу. 
Вимоги абзацу першого цього пункту не застосовується у разі наявності зобов`язання держави щодо повернення юридичній особі або постійному представництву нерезидента-боржника помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якщо загальна сума непогашеної заборгованості держави перед боржником дорівнює або перевищує суму податкового боргу такого боржника.
Відповідно до п.42.2 ст.42, п.45.2 ст.45 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до п.6 розділуПорядку надсилання (вручення) податковими органами податкових вимог платникам податків затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року №6106 (в редакції а день направлення податкової вимоги) податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Аналізуючи обставини справи, норми законодавства, що регулюють дані правовідносини, докази у справі суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення позову та зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. 
Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Питання застосування строків звернення до суду у разі звернення контролюючого органу до суду з позовною заявою в порядку статей 160, 289-2 КАС України щодо застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України було предметом дослідження Верховним Судом зокрема при розгляді адміністративних справ №120/2322/24, №580/11507/24, №140/26462/23.
Так, Верховний Суд у постанові від 12.09.2024 у справі №120/2322/24 вказав, що норми статті 289-2 КАС України не встановлюють строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами КАС України, як і не встановлюють іншої, особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення в порядку статті 289-2 КАС України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку.
У постанові від 24.07.2025 у справі № 580/11507/24 Верховний Суд акцентує увагу на тому, що норма частини другої статті 122 КАС України чітко встановлює момент початку перебігу строку для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень саме з дня виникнення підстав, які наділяють його правом на подання визначених законом позовних вимог. 
Такими підставами слід уважати об`єктивно визначені обставини, за наявності яких суб`єкт владних повноважень усвідомлює або повинен усвідомлювати факт порушення публічного інтересу, на захист якого спрямований відповідний адміністративний позов. 
При цьому слід виходити з того, що строк звернення до суду не може визначатися на розсуд суб`єкта владних повноважень чи пов`язуватися з будь-якими суб`єктивними чинниками, такими як момент прийняття внутрішніх рішень чи отримання додаткових роз`яснень.
Таким чином, законодавець передбачив об`єктивний критерій для обчислення строку звернення до адміністративного суду, який забезпечує належну реалізацію принципів юридичної визначеності, стабільності правовідносин та оперативності у вирішенні публічно-правових спорів. 
Недотримання цього строку позбавляє суб`єкта владних повноважень можливості реалізувати своє право на судовий захист, якщо не буде встановлено наявності поважних причин для його поновлення. 
Вказане забезпечує збалансованість інтересів суб`єктів владних повноважень та інших учасників адміністративного процесу, сприяє дисциплінованості та прогнозованості діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, унеможливлює зловживання процесуальними правами та гарантує ефективний судовий захист прав і законних інтересів усіх учасників правовідносин.
При цьому, право на звернення до суду згідно зі статтею 289-2 КАС України щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України виникає через 240 днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, та повинно бути реалізовано в межах тримісячного строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України (Постанови Верховного Суду від 24.07.2025 у справі №580/11507/24 та від 12.09.2024 - №140/26462/23)
Вказані висновки є релевантними до правовідносин у даній справі та в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України є обов`язкові для врахування.
Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України та п.6 розділуПорядку надсилання (вручення) податковими органами податкових вимог платникам податків затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року №610 документи (податкова вимога) вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області направлено податкову вимогу згідно чинного законодавства. Однак, відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 0601139620902, адресату ТОВ «ІНВЕСТ-МАШ»  поштове відділення повернуло конверт відправнику 13.05.2025 року з причини «за закінченням терміну зберігання» (або адресат відмовився).
Згідно з п.42.5 ст.42 Податкового кодексу України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до п.87.13 ст.87 ПК України у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 0601139620902 вбачається, що поштове відділення повернуло відправнику конверт з податковою вимогою, адресований підприємству 13.05.2025 року, тобто 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, закінчився 08.01.2026 року.
Згідно з п.42.5 ст.42 Податкового кодексу України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Матеріалами справи підтверджується, до 08.01.2026 року відсутні докази, що Товариством «ІНВЕСТ-МАШ» було погашено податковий борг.
Таким чином, беручи до уваги, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області було подано саме позовну заяву в порядку статті 289-2 КАС України, строк на звернення до суду визначається статтею 122 КАС України та становить три місяці, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом позовних вимог (строк звернення до суду закінчується 08.04.2026 року, позивач звернувся до суду 06.04.2026).
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з даним позовом 06.04.2026 року, тобто в межах строку, передбаченому ч.2 ст.122 КАС України.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок про повернення позовної заяви позивачеві. 
Суд першої інстанції, застосовуючи ст. 283 КАС України замість ст. 289-2 КАС України помилково зробив висновок, що Головним управлінням пропущено строк звернення до суду.
Суд першої інстанції не дослідив обставини справи, не встановив, що позивач звернувся до суду не з заявою, а з позовом згідно ст. 289-2 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права.
Стаття 320 КАС України встановлює підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно частини 1 статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини, що мають значення для справи, що надає підстави для направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 289-2, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС України в Дніпропетровській області – задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 року – скасувати.
Справу №160/8463/26 направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
Ухвала Третього апеляційного адміністративного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова